48 



cytomorfologiska resultaten, mäste hänföras därtill, att man ej lyc- 

 kats öfvervinna dessa svårigheter och i många fall underskattat deras 

 betydelse. 



På här antydda förhållanden beror det, att man ännu ej riktigt 

 vet, hvad man skall kalla för kromidier eller för mitokondrier eller 

 för bikärna o. s. v., och att olika författare få olika resultat vid studiet 

 af samma eller likartade objekt. Men ännu större har förvirringen 

 i detta cellärans nyaste område blifvit därigenom, att man på många 

 håll ej vetat begränsa sig till iakttagelsernas omedelbara resultat eller 

 åtminstone hållit sig inom det område, som kringskäres af själfva 

 studiets speciella karaktär, utan dragit slutsatser, som gripa öfver 

 på utomliggande områden af celläran. Man har sålunda ej sällan 

 sökt göra fysiologi af rent morfologiska iakttagelser, hvilket måste 

 betraktas som ett mycket farligt förfaringssätt. 



Vi kunna kort uttrycka oss på detta viset: Oklarheten i cell- 

 strukturernas nomenklatur, oriktighelen hos en hel del af själfva 

 resultaten samt de därur dragna slutsatserna kunna vi återföra på 

 en felaktig såväl teoretisk som praktisk metodik. Vi vilja nu en 

 smula närmre skärskåda denna metodiks brister. Vi göra början 

 med den praktiska. 



Så godt som alla, åtminstone alla mera ingående iakttagelser öfver 

 protoplasmats struktur ha gjorts på fixeradt material, och man har 

 därvid merendels stillatigande antagit, att de i detta funna struk- 

 turerna liknat dem i lifvet, d. v. s. att inga väsentliga morfologiska 

 förändringar förorsakats af fixeringsmedlet vid dess inträngande i 

 cellen. Ett sådant aprioristiskt antagande kan vara i viss mån be- 

 rättigadt ifråga om cellkärnan, är emellertid oftast oriktigt då det 

 rör sig om cytoplasmat. Jag har själf i ett arbete påvisat detta, 

 och måste nu en smula göra reda för mina resultat i detta hän- 

 seende. 



Af någon anledning hade jag verkställt fixeringar af rotspetsar af 

 Vicia Faba på följande sätt. Spetsarna doppades, medan de ännu 

 sammanhängde med roten, d. v. s. voro intakta, i en 1 % krom- 

 syrelösning. Efter loppet af 10 — 30 sek. afskuros de och slut- 

 fixerades i en svagare Flemmings lösning. 



I de ur detta material sedermera på öfligt sätt förfärdigade präpa- 

 raten hittades i plasmat en hel del egendomliga, på samma sätt 

 som karyolinet färgade strukturer, band-, kedje- eller korfliknande 

 bildningar, som visade en påfallande likhet med de s. k. mitokon- 

 drierna och kromidierna (fig. 8). Genom särskilda försök kunde 



