54 



ligen på sin höjd torde inträffa i alldeles särskilda fall hos meta- 

 fyter och metazoer, tyckas hos protozoerna till en del andra för- 

 hållanden vara rådande. Dessa senare ha ju i allmänhet väsentligt 

 annorlunda beskaffade kärnor än metazoerna, och det har också 

 redan länge uttalats farhågor öfver att utan vidare sammanföra 

 metazoers och protozoers cell- och kärnförhållanden och på dem 

 tillämpa samma begreppsföreställningar och nomenklatur. Jag själf 

 anser, att man tills vidare snarare bör verka för upprätthållandet 

 af de här rådande gränserna än för deras utplånande. 



Vi ha sålunda hittills resonerat om förhållandena i metabiontcellen 

 och ämna ej närmare ingå på de invecklade företeelserna i protozo- 

 cellen. Likväl, emedan just begreppet kromidium i första hand 

 skapats för den senare och därefter på ett, som mig synes, olämp- 

 ligt sätt öfverförts till de högre organismernas 

 celler, kan det vara lämpligt att framhålla 

 den stora skillnaden mellan protozokromi- 

 dierna och metazokromidierna. Om de förra 

 ha vi redan talat. Beträffande de senare sy- 

 nes gälla, att de verkligen stå i genetiskt för- 

 Fig. 13. Mastigella vi- hållande till kärnan. I vissa fall tyckes kär- 

 trea. Kromidialmassa med nan fortplanta sig på det viset, att den för- 

 däri förlöi)ande fri kärn- yandlas till kromidium, i hvilket senare nva 

 bildning. Efter Gold- j.,.^.^^^^ utdifferentieras (jfr fig. 18). Visser- 



SCH.MIDT nr DoFLEiN, Lchr- ,. , .„ . . , , 



, , . 7> .. x 1 j ligen äro dessa uppgitter ei oangnpbara, och 

 buch der Protistenkunde. " ' ' " .i o i 



mycket återstår nog ännu att göra härvidlag, 

 men de visa dock, att hos lägre och högre organismers celler vä- 

 sentligt skilda förhållanden kunna vara rådande, hvilka man bör 

 akta sig att utan vidare sammanblanda. 



Det återstår nu ännu en punkt att ventilera med afseende pa den 

 teoretiska metodiken vid studiet af de omtalade plasmastrukturerna. 

 Man har nämligen på sina håll ansett dem för ärftlighetsbärare, 

 för transportorgan af cytoplasmats kvaliteter. För att få en klar 

 belysning af det orättmätiga i ett sådant antagande böra vi återkalla 

 i minnet de inledande allmänna synpunkterna. 



Jag framhöll, att plasmastrukturen i allmänhet är resultatet af 

 en arbetsfördelning, i det att cellen genom att hålla det kemiska 

 materialet fördeladt öfver flera fysikaliskt åtskilda system kan åstad- 

 komma ofantligt mycket mer, än om den bestode af en homogen 

 kemisk lösning. Plasmastrukturerna äro att betrakta dels såsom 

 delmaskiner, organ, hvilka äga en till en viss grad själfständig 



