spermalo/oeiis plasma, den andra alt demonstrera IVanvaron af dy- 

 lika. Sthasburgi:h, som hos iia^ra objekt ej funnit plasmastruklurer 

 i pollenslangplasmal, som intränger i äggcellen, anser kärnan vara 

 uteslutande ärniighelsbärare, oeh Meves, som funnit rikligt med 

 plastokondrier i spermalo/oen (jfr lig. 4), anser dem vara plasmats 

 ärftlighetshärare. Bägge tva ha orält, ty de utgå från den förut- 

 fattade oeh osannolika up|)laltningen, att lifvet är baseradt |)a färg- 

 bara strukturer. Dessutom generalisera de alltför mycket. Det är 

 ju inte omöjligt, att Meves plastokondrier äro ett slags plastider 

 och såsom sådana nödvändiga vid befruktningen för den fullstän- 

 diga ärfningen, medan å andra sidan hos andra organismer alla 

 plasmals kvaliteter kunna länkas förenade i ett tämligen strukturfcitligt 

 plasma af ringa mängd. Sådana frågor kunna endast afgöras j)å 

 fysiologisk väg. 



III. 



Sedan vi nu i allmänna drag kommit under fund med tillförlitlig- 

 heten och värdet af uppgifterna om en del protoplasmastrukturer, 

 kan det vara lämj)ligt att i anslutning till det föregående göra 

 några rellexioner öfver hvad man bör ha att vänta sig vid ett 

 närmare studium af dem och hur man lämpligen bör inrikta detta 

 studium. 



I allmänhet kan man göra den iakttagelsen, att cytoplasmastruk- 

 turen är mer växlande än kärnstrukturen. I kärnan utbildas ju i 

 profasen kromosomerna med en sällsynt precision äfven i morfo- 

 logiskt hänseende. Man har väl alt återföra detta delvis därtill, att 

 kärnan är jämförelsevis skyddad gentemot de växlingar, som under 

 den ontogenetiska utvecklingen och vid de dagliga fluktuationerna 

 äga rum i cellens verksamhet. Det blir cytoplasmat, som här 

 kommer på mellanhand och detta nu särskildt i morfologi skt hän- 

 seende. Vi veta ju, att embryonalcellen har ett vakuolfatligt plasma, 

 medan äldre celler äro kännetecknade af stora saflrum o. s. v. 

 Sådana företeelser måste naturligtvis inverka på gestaltningen af i 

 plasmat förelinlliga llylande strukturer. Bekant är äfven, att i)las- 

 mat i llertalet växtceller befinner sig i ständig strömning. Jag har 

 själf i rolceller hos Ciicurbila pcpo iakttagit de här förekommande 

 egendomliga plasmastrukturernas ständiga formförändringar. An 

 bilda de kulor, än trådar, som åter falla sönder o. s. v., och där- 

 under äro de i ständig oregelbunden svängning och böjas hit och 



