58 



dit. Och man kan konstatera, att dessa variationer sammanhänga 

 med phismaströmningen. 



Kommer så härtill det förut påpekade nära sammanhanget mellan 

 struktur och änmesväxling i plasmat framgår klart och tydligt, att 

 de plasmastrukturer, som vi tagit i ögonsikte, äfven i likvärdiga 

 celler kunna vara underkastade ständiga och betydande formför- 

 ändringar. Därför kan deras speciella morfologi ej tillräknas någon 

 större betydelse. De äro, såsom morfologiska bildningar, af väsent- 

 ligt mera fluktuerande karaktär än t. ex. kromosomerna. 



Därför måste det anses såsom viktigt, att dessa strukturer fysio- 

 logiskt undersökas. Detta har i allmänhet ännu ej gjorts. Att man 

 emellertid vid ett öfvervägande morfologiskt studium af plasma- 

 strukturerna ofta kommit att i hög grad öfverskatta deras betydelse 

 framgår af följande exempel. Prof. Goldschmidt hade hos Ascaris 

 funnit egendomliga, starkt färgabsorberande strukturer, som han på 

 grund af lägesförhållanden o. dyl. härledde ur kärnan. Genom 

 meddelande i bref från Du. Jörgexsen har jag sedermera fått den 

 upplysningen, att dessa »kromidier > vid närmare undersökning visat 

 sig vara helt enkelt ett slags ämnesväxlingsprodukter, som stå i 

 samband med glykogenomsättningen. Afvenså lära fällningsmem- 

 braner hos djurägg visa alla »kromidiernas» kännetecken. Här är 

 sålunda mycket ännu att utforska i fysiologiskt hänseende. 



Hvad som framför allt bör ihågkommas vid studiet af protoplas- 

 mats struktur, är, att cytoplasmat är den del af cellens innehåll, 

 som har en formativ verksamhet. Cytoplasmat är själfva härden, 

 fabrikalionsorten, för alla de isynnerhet i djurplasmat ofta förekom- 

 mande bildningar, som känneteckna cellens specialiserade tillstånd. 

 Tager man därjämte den transitoriska upplagringen af vissa ämnes- 

 växlingsprodukter i betraktande, kan man säga, att protoplasma- 

 strukturen, åtminstone den gröfre och ofta äfven den finare, får en 

 mera speciell och i många fall tillfällig karaktär, i motsats till 

 t. ex. kärnstrukturen. Om man bortser från plastiderna såsom del- 

 organ vinnes m. a. o. cytoplasmastrukturens egentliga karaktär 

 under cellens ontogeni, medan kärnans delningsstruktur är fram- 

 sprungen ur dess fylogeni, och redan denna korta karaktäristik bör 

 lära oss att ej lägga fullt samma måttstock på dessa bägge före- 

 teelser. 



Man bör emellertid akta sig att skära alla i cytoplasmat före- 

 kommande strukturer, resj). alla dem, som särskildt framträda, öfver 

 en kam. Detta har i själfva verket skett, då man sammanfört de 



