ni 



betydelse för allmänna löreleelser i cellens lil'. .lag erinrar här ånyo 

 om den s. k. ^Dollerkerns som anses vara modersubslans för 

 tenlroslarerna oeh sålunda utgör ett nödvändigt akcessorium vid 

 kärndelningen (lig. 'A). Hos Xocliliua (lig. 12) upjjstod cenlrosfär- 

 suhslansen genom utlällning i plasmat, oeh likartade lörhallanden 

 ha palräflats vid konstg^jord |)arlenogenes hos hl. a. sjöhorreägg. 



I dessa tall har väl den i |)lasmat utfrdlda eller där lörelintliga 

 cenlroslarsubstansen en komplicerad sammansättning, som gör all 

 den kan genomlöpa en bestämd mortbgenes, hvilken är relativt själf- 

 sländig. Liksom vid kiomalolorerna anser jag, att man bör be- 

 nämna substansen med alseende j)a dess blifvande lunktion. Jag 

 har därför talat om »cenliosfärsubslans». Någonting motsvaiande 

 skulle da oeksa blifva spolsubstansen», som upi)träder vid hvarje 

 karyokines oeh kan antaga en streckad struktur. 



Spolsuhstanserna och cenlrosfärsubstanserna intaga ett slags 

 mellanslällning mellan plastiderna och de rena ämnesväxlingspro- 

 duklerna. De utmärkas nämligen ej af nägon fullständig autonomi, 

 i del de nybildas vid hvarje delning, men a andra sidan torde de 

 ha en större kvalitativ komplikation än mellan- eller slutprodukterna 

 vid den allmänna ämnesväxlingen. 



Sj)olsubstansen och centrosfärsubstansen ha, som nämnts, en 

 stor betydelse för cellens delningsfunktioner. Det är äfven troligt, 

 att för deras utsägring erfordras särskilda betingelser och samman- 

 stötande inre omständigheter. Man vet ännu ganska litet härom. 

 Hos Noctiluca t. ex. upjiträder centrosfärsubstansen endast i kärnans 

 närhet. 



Alt en hel del äfven ganska enkla ämnesväxlingsprodukler 

 kunna antaga egendomliga former sammanliänger naturligtvis när- 

 mast med de rika möjligheter till fysikaliska variationer, som be- 

 tingas af protoplasmats höga kvalitativa komplikation och dess all- 

 männa fysikaliska karaktär. Den förra kan ju inom cellens lilla 

 rum åstadkomma på olika punkter skilda företeelser, och på grund 

 af den senare kunna så enkla förhallanden som ytspänning ge uj)|)- 

 hof till allehanda egendomliga gestaltningar af inneslutna dropi)ar 

 (jfr myelinbildningarV Med del allmänna tillslandet hos plasmal 

 torde äfven vara förbundna de tendenser till träd-, kedje- och kul- 

 bildning, som utmärka den linare och gröfre strukturen. I sam- 

 manhang därmed kan nämnas, att vissa allmänna cell företeelser, 

 hvilka medföra omhvälfningar i cellens lagringsförhällanden, t. ex. 

 karyokinesen, kunna återverka pä plasmats struktur y fr lig. 5 och 14). 



