82 



Coryliis avcllana. Endast i Östmark å Rännebergets östra sluttning. 

 Om hasseln därstädes meddelar Myrin 1. c. pag. 247): »Ändtligen träffas 

 den åter i stor mängd, reslig och fruktbärande vid Ränneberget, hvarest 

 synes vara Hasselns nordligaste station i denna del af Fäderneslandet». 

 Visserligen hafva de forna hasseldungarna vid bergets fot, sedan detta 

 skrefs, fått röna samma öde som de ofvan nänmda ädla löfträden lind, 

 lönn. ask och alm , men lyckligtvis har ej den ibland onekligen brutalt 

 framgående kulturen förmått utrota hasseln å den svårtillgängliga, branta 

 bergsluttningen. Där växer den fortfarande något så när rikligt, och all 

 anledning linnes att hoppas, att den under en lång framtid skall förbli 

 stationär. En hel del storvuxna buskar eller kanske rättare sagdt träd af 

 imponerande dimensioner träffas här och hvar jämsides med yngre indi- 

 vid, hvilka uppenbarligen garantera artens tillvaro. 



Myrica gale. Inom området sedd endast vid Femtån i Dalb5^ 



Salix pentandra. Mycket allmän genom hela området, särskildt längst 

 i norr, där tillgången måhända är allra störst; vid t. ex. Höljes i N:a 

 Finnskoga är den synbarligen ymnigare än längre söderut i Älfdalen. 



S. fragilis. Förekommer planterad här och där. Ännu så nordligt 

 som vid Långaf i Dalby växa ett flertal stora och ståtliga träd. 



S. triandra. Allmän genom hela Älfdalen med undantag af N:a Finn- 

 skoga, där den synes fullkomligt saknas; åtminstone har det ej lyckats 

 mig hvarken vid Råtstad, Höljes, Långflon eller annorstädes i denna soc- 

 ken påträffa en enda buske af denna art.* Detsamma gäller om 



S. daphnoides. Förklaringen härtill är att söka i strändernas beskaf- 

 fenhet. Klarälfven flyter nämligen alltifrån sitt inträde i Värmland ofvan 

 Långflon ända ned till Vingäng i Dalby öfver en bergig eller stenig grund 

 utan sandterrasser på sidorna, hvarigenom såväl själfva dalen som älf- 

 stränderna få ett annat utseende än å den efterföljande långa sträckan 

 Vingäng— Edebäck. De ofta branta, af stora block eller groft morän- och 

 rullstensgrus bestående stränderna erbjuda icke de fuktighetsälskande 

 .Sa//.r-arterna läm])liga lokaler, och de söderut så karaktäristiska videfor- 

 mationerna ersättas därför här af barrskog, oftast tall, som vanligen för- 

 härskar å de närgränsande strandområdena. Där videbuskar å denna 

 sträcka anträffas, tillhöra de i hvarje fall andra arter än S. triandra och 

 S. daphnoides. Från och med Slättne i Dalby — där den å västra stran- 

 den är ymnig — blir emellertid S. daphnoides ett konstant element i 

 Älfdalens >Sa//a--flora. Här och där, t. ex. vid Norra Stöllet i Ny, växer 

 den så rikligt, att man nästan kan tala om en skog af denna landskapets 

 helt visst vackraste pilart. — Att hvarken Wahlenberg, som enligt 

 Myrin (1. c. pag. 174) år 1797 företog en resa uppefter Klarälfven till 

 Dalby och Letafors, eller Myrin själf på sin färd 1831 stött på S. daph- 

 noides är högst anmärkningsvärdt. Som jag i min afhandling -Om Salix- 

 vegetationcn i Klarälfvens floddal» (Upsala 1802 uppvisat, torde dock S. 



') Ett oväntadt fynd af S. triandra gjorde jag förtiden sommar i Öfre Fryk.sdalen, 

 där jag å Ljusnaälfven.s strand norr om Hän.sjön (strax ofvan landsvägsbron) på- 

 träffade en hel del huskar tillhörande denna art. 



