99 



anmärkii, att en inikrokcmisk karaktiir. om (k-n visar si^ konstant, synes 

 nii}4 vara af lika stort (liaj^nosliskl värde som mortolo<;iska oeli anato- 

 miska. Kxcmplarcn frän Värmdön öivt-rensstämma fullständigt med ncjrska, 

 som nu-d<lelats mi^ af I.VNdi;. och franska, som utdelats i C.LAUDKI. & 

 Hah.ma.M), i>iehenes ,L!,alliei pra-eipui n. TM. och visa si<> också morfolo- 

 giskt naj^ot skilda frän allt livad ja^ sett af A'. UrvUjaliim oeli A', {xtrilc. 



För .Skandinavien uijjj-^afs A', liisildiiiciun först af .1. M. Xouman är 

 1884. oeh i Hotan. Notis, för ISIKS meddelar han, alt ih-n anträflats ller- 

 städes vi<l norska kusten. Iran un.ij;efär ()();de breddgraden ända uj)!) till 

 i\vn ()7;de. LvNC.i'; sä,i;er (\v\\ vara: Alniindelij^ henj^s syd- o}^ vestkysten. 

 Paa mos,i;rodd sten. ii;anda lovtra^stanimcr, stubber etc." Xåf^on uppgift 

 om dess förekomst i Mnland är mig ej bekant. 



Knligt .\. Z.vill.HHrCK.NICii 1907 förekommer den i West- und Sud- 

 Kuropa . I västra luiropa synes den till oeh med vara den vanligaste 

 arten i släktet. Sa är förhallandet i Frankrike, där i\vn enligt .1. Hakma.M) 

 är sa allmän t. ex. i Xormandie. Bretagne och Vendée. att för dessa 

 de|)artemenl några speciella fyndorter ej ansetts behöfva anföras, såsom 

 fallet är med öfriga arter. Sa äfven i Storbritanien oeh Irland, där enligt 

 ,1. M. CnoMHll-; öfriga arter af släktet äro sällsynta med undantag af A'. 

 parilc, som är tändigen spridd. I Schweiz däremot var ih-n enligt K. 

 Stizknijkr(;i-:h ännu sa sent som 1882 känd endast frän två fyndorter. 

 I tyska .lura, som liehenologiskt genomforskats af F. Arnold, har den 

 icke anträtfats af honom Lich. frank. .lura 1884. j). O-T, ej heller i om- 

 gifningarna kring .Miinehen Lich. -Flora von Miinchen. 1891—1901 eller 

 i Tyrolen JJchenol. Auslliige in Tirol. XXX 1897 . 



Fyndorten på Värmdön står ännu synnerligen isolerad och är långt 

 aflägscn från de närmaste hittills kända, men det är dock mycket antag- 

 ligt, att arten förekommer annorstädes i vårt land, ehuru dvn med den 

 jämförelsevis ringa u])pmärksandiet, som kommit bladlafvarna till del 

 under de senare decennierna, blifvit förbisedd eller förväxlad med A'. 

 livvigatiim. Helt säkert saknas den icke vid västkusten, och det är att 

 vänta, att den, sedan uj)i)niärksaniheten riktats på den, snart skall anträf- 

 fas där. Släktet Xejjhronui är lätt att igenkänna genom sina på under- 

 sidan af balflikarnas spets sittande apothecier äfven för den, som ej 

 s|)eciellt ägnar sig at lichenologien, och märglagrets färg hos A', liisitani- 

 cuin kan utan svårighet iakttagas redan med obevä])nadt öga. 



dust. O. Ma I me. 



