101 



supra discum elevatus sed eum pkTiinK|ue lequans . Den synes vara 

 särdeles väl karaktäriserad j^enoni den nästan släta och sammanhängande, 

 ljusgrå, nägot glänsande bålen och de små, föga öfver 0,5 mm. breda, 

 obetydligt öfver bålen höjda apothecierna med brun eller brunsvart disk 

 och tunn, låg. ej krenulerad eller grynig bålkant. — Åtminstone hufvud- 

 massan af det, som af svenska lichenologer betecknats som L. subfusca 

 var. glabrata, hör uppenbarligen icke hit. Artens utbredning inom Sverige 

 är ej närmare känd; i den stora samling af 'Subfusca"-former, som jag 

 under de senare åren sammanbragt i Stockholmstrakten, Södermanland 

 och Östergötland samt i Jämtland saknas den helt och hållet. 



Lcchiea nuuyarilella llulting Hotan. Notis. 1910, p. 303, (n. 215), Kvarse- 

 bo i Östergötland; originalexemplar. 



Lccidca assiinilata Nyl. n. 216, Snasahögen i Jähitland. Arten är förut 

 inom Sverige anträffad endast på ett par ställen i Lule Lappmark och i 

 Härjedalen, men sannolikt har den förbisetts och förväxlats med L. 

 alpcslris Sommerf. (= L. stenotcra Nyl.). På Snasahögen är den allmän, 

 och under mitt korta besök i Jämtland 1910 insamlade jag den äfven vid 

 Storlien. 



Nr 217, Löfberga på Värmdön. Har med tvekan benämnts Lecidca 

 goniophila Floerke, med tillägget: -forma lignicola, microcarpa, hypothe- 

 cio fuscidulo— lutescente— pallido, thecio superne fuscidulo— paullulum 

 coerulescente, sporis 11—10 p, longis, 6 — 7 ^t, erassis». 



Caloplaca ccrinella (Nyl.) Malme (n. 235), Mjölby i Östergötland, på 

 landsvägsstängsel söder om stationssamhället. Denna art synes hafva en 

 vidsträckt utbredning inom Sverige [jfr. Svensk Bot. Tidskr. III, p. (82)], 

 men den har ända till de senaste åren blifvit förbisedd. 



Lvcanora intnnwscens (Hebent.! Koerb. (n. 236, Omberg i Östergötland, 

 på bok och gråal. Äfven denna art har föga beaktats i Sverige, hvarför 

 dess utbredning ej är känd. 



Lccidca xanthococca Sommerf. (n. 240), Hästholmen söder om Omberg i 

 Östergötland, på gärdsgård nära Vettern. Att döma efter uppgifterna i 

 litteraturen, sällsynt utom Skandinavien. Dess utbredning inom vårt 

 land är hufvudsakligen nordlig; i Medelpad och Jämtland är den enligt 

 S. Almquist en bland karaktärslafvarna för skogsbergen. Vid Finafors 

 observerade jag den mångenstädes på döda, afbarkade tallstammar vid 

 vägen till Snasahögen, där den ofta växte i sällskap med L. clabcns Fr., 

 och under sistnämnda namn utdelades den här om året i Lunds Bota- 

 niska förenings växtbyte, från Storlien (leg. E. P. VrangI Äfven längre 

 söderut torde den förekomma mångenstädes, men den kan vid flyktigt 

 påseende förväxlas med L. flcxiiosa Fr. Nyl.; i Södermanland har jag 

 insamlat den vid Brännkärr i St. Malm, och i Östergötland är den dess- 

 utom funnen vid Häradstorp i Risinge af folkskollärare F. O. Vesterberg. 

 Fyndorten vid Hästholmen är dock den sydligaste bland hittills kända 

 svenska. Något sydligare är den anträfTad i Skotland, Aberdeenshire 

 (enl. A. L. Smith, Brit. Lichens., II, p. 102. 



Acrocordia biformis (Borr.) Stein (n. 243), Omberg i Östergötland, på 

 alm och sälg. Denna art. som uppgifves vara allmän i Danmark, har 

 inom Sverige hittills anträffats endast i Skåne, där den först insamlades 



