106 



I fråga om ytvidd torde Bälinge Mossar inom Upland öfverträffas 

 endast af de stora myrarna SO om Tämnaren samt myrområdet 

 Flororna i landskapets norra del. Sammanlagdt uppgår ytvidden till c. 

 15,9 kvkm., hvaraf nära hälften eller 7,7 kvkm. komma på Stormos- 

 sen, och på Norra och Södra Myren resp. 3,5 och 4,? kvkm. Som 

 redan namnen antyda, utgöras de senare af kärrmarker. Detsamma 

 är i hufvudsak fallet äfven med Stormossen, i hvars norra del dock 

 finnes en högmosse af inemot 1 kvkm:s utsträckning, »Rödmossen» 

 benämnd. 



Den terräng, i hvilken Bälinge Mossar äro belägna, är en typiskt 

 upländsk, småkuperad moränmark. Moränkullarnas höjd öfver om- 

 gifningarna belöper sig till ett par, högst 10 — 15 m. Fast berg 

 går ingenstädes i sumpmarkernas omedelbara närhet i dagen. 

 I stort sett äro äfven de sänkor, i hvilka själfva mossarna ligga, 

 rätt flacka, om än den egentliga (morän-)bottnen ofta nog på grund 

 af de öfverlagrande lerornas mäktighet befinner sig på ett relativt 

 stort djup. Områdets kuperade beskaffenhet framträder äfven ute 

 på de vida myrytorna, i det att öfverallt större och mindre morän- 

 kullar nå upp genom torfaflagringarna. Endast inom ett någorlunda 

 stort område saknas dessa moränholmar, nämligen inom själfva 

 högmosseområdet, där de djupaste såväl marina som postmarina 

 aflagringarna äro till finnandes. 



För ej så särdeles länge sedan torde moränen rundt mossarna 

 hafva varit klädd med löfängsvegetation eller åtminstone med täm- 

 ligen oblandade björk- och aspskogar. Så är ännu fallet på sina håll 

 vid Södra Myrens stränder, och i den granskog, som omger Stor- 

 mossen, finner man ännu här och där väldiga gamla aspar, som 

 omkring sig samlat de sista rasterna af markens forna vegetation^ 

 Viburnum opulus, Rhamnus frangula, Rosa-arter, Laserpiiiam latifo- 

 lium, Campanula-arier och andra löfängsväxter samt åtminstone på 

 ett ställe hassel. På vissa håll finnas äfven i omedelbar närhet 

 till sumpmarkerna örtbackar, som delvis synas hafva uppkommit 

 genom uthuggning af aspskogarna. Omvandlingen från löfäng till 

 granskog är här liksom på så många andra håll hufvudsakligen att 

 tillskrifva löfängens användbarhet som betesmark. Moränholmarna 

 ute i kärret likna till sin vegetation fastmarken. 



Beträffande områdets hydrografi vill jag hänvisa till öfversikts- 

 kartan (fig. 1.), där mossens och myrarnas alla af- och tillopp finnas 

 utsatta. Vi se sålunda där, att Stormossen har tvenne tillopp, det 

 ena kommande norrifrån, det andra västerifrån. Intetdera är sär- 



