110 



garner och kärlkryptogamer ur Hartman, Skandinaviens flora, ll:te 

 uppl. 1879, för mossor (utom Spbagna) ur S. O. Lindberg, Musci 

 Scandinavici, Upsala 1879, och för lafvar ur Th. Fries, Licheno- 

 graphia Scandinavica I— II, Upsala 1871 — 74. För dialomacéer och 

 Sphagna ha auktorsnamnen utsatts (vid Sphagna endast i den stora 

 tabellen i slutet af uppsatsen). 



Till Naturvetenskapliga Studentsällskapet i Upsala och Kungl. 

 Vetenskapsakademien, hvilka så frikostigt understödt företaget, till 

 mina medarbetare på fältet och till dem, som oegennj-^ttigt oIYrat 

 tid och möda på de viktiga bestämningarna af det hemförda mate- 

 rialet, ber jag härmed få uttala min stora tacksamhet. I all syn- 

 nerhet stannar jag dock i tacksamhetsskuld till min lärare, profes- 

 sor Rutger Sernander i Upsala, hvilken icke blott tagit initiativet 

 till undersökningen samt öfvervakat och ledt densamma, utan äfven 

 under materialets bearbetning städse ytterst beredvilligt ställt sig 

 till förfogande och bistått med goda råd och anvisningar. 



INNEHÄLLSÖFVERSIKT. 



Utvecklingshistoria. 



Lagerbcskrifning. 



Utvecklingsförlopp. 



Mossarnas vittnesbörd om klimat- 

 växlingar. 



Arkeologiska anknytningspunkter 

 för tideräkningen 

 Vegetation. 



Busklaggen. 



Kärrängarna. 



Kärret. 



Starrmossen. 



Tufduns mossen. 



Tufvorna. 



TaUmossen. 



Mossheden. 

 Arternas fördelning på de 



olika formationstyperna. 

 H ö g m o s s e n s slutstadium. 

 Subatlantiska lacialrelikter. 



UTVECKLINGSHISTORIA. 



Bälinge Mossars utvecklingshistoria framgår i stort sedtafde bifogade 

 profilerna (Tafla II — IV). Af dessa synes sålunda, att kärrmarkerna i 

 allmänhet, såväl Storraosse-kärret som Södra Myren, utvecklats på 

 ett fullt likartadt sätt. Med all sannolikhet har detsamma varit 

 förhållandet äfven på Norra Myren, ehuru jag ej genom borrningar 



