111 



eller på annat säll varit i tillfälle att skaffa mig fullt bindande 

 bevis härför. Från denna kärrmarkernas utveckling afviker i viss 

 grad högmossens, hvars successiva utvecklingsstadier proiilserien 

 1 — 5 afser att framställa. 



L a g e r b e s k r i f n i n g. 



Det förefaller, som om de båda moränbäcken, hvari sumpmarks- 

 komplexen äro belägna, till sin byggnad vore något olika. Under 

 det jag på Stormossen, såväl i högmossens omedelbara närhet som 

 i det S därom belägna kärret, redan några tiotal meter ut från 

 land kunde få borra genom ett flera meter mäktigt lerlager, innan 

 moränen nåddes, samt på längre afstånd från land med den 7,5 m. 

 långa borr, som stod till mitt förfogande, ej alls nådde lerans undre 

 gräns, kunde jag under profilborrningen på Södra Myren hela vägen 

 följa denna. Afven under de sydliga profilerna på Stormossen 

 (se öfversiktskartan fig. 1.) var leran betydligt mäktigare än på 

 Södra Myren. Moränholmarna tyckas emellertid inom båda bäckena 

 förekomma ungefär lika talrikt. Säkert fastställdt är endast, att 

 hela traktens djupaste sänka ligger under själfva högniossen, där 

 kitteln upptar ungefär samma yta som denna (se profil 5, tafla IV). 

 Hvad detta har att betyda för bäckenets utveckling från hafsvik 

 till högmosse, skola vi snart se. 



Den leran öfverlagrande gyttjan skiljes nästan öfverallt från leran 

 genom ett sandlager, hvars mäktighet varierar från någon enda 

 till 10 cm. Närmast fasta landet hafva i detta sandlager inbäddats 

 en mängd stenar, hvilkas storlek kan uppgå till inemot 100 kbcm. 

 Leran har under själfva strandterrassen (se s. 117) på profilerna 

 1 — 5 en ljusgrå färg, hvilken dock ute på djupet öfvergår till mera 

 blåaktig. Här är den dessutom brokig af bruna ränder och flammor. 

 Ett ur lerans öfre partier på strandterassen upphämtat prof fräste 

 mycket starkt för syra och visade sig sålunda vara ishafslera. På 

 geologiska kartbladet står öfver mossens norra del utsatt det vanliga 

 tecknet för fynd af Litorinahafsmollusker. Dylika hafva äfven af 

 mig anträffats uppkastade i jordvallarna på det ställe, där den nya 

 utdikningskanalen skär laggen öster om högmossen (se kartan öfver 

 Stormossen, Tafla I). För öfrigt hafva hvarkén sandlagret eller leran varit 

 föremål för några närmare undersökningar i biologiskt hänseende. 



På de nyssnämnda strandterrasserna finna vi närmast ofvanpå 



