121 



utvecklingen anglfver, vore den naluiiiga: sjö — kärr — löfkärr 

 — skog. Försumpningen skulle ju möjligen kunna bero på någon 

 uppdämning af afloppsbäcken söder om högmossen. 



Hvad den första af dessa saker angår, är det nu omöjligt att 

 konstatera fakta. Det ursprungliga atloppet från Stormossen har 

 varit ulplånadt och igenfylldt sannolikt sedan förra århundradets 

 hörjan, och den nya atloppskanalen har gräfts genom morän 

 till ganska afsevärdt djup. Denna morän är till sin beskaffenhet 

 mycket hård och svårarbetad. Den ursprungliga passhöjden angifves 

 af vattenytans höjd på prolil 1 (tafla II). För att åstadkomma en 

 genombrytning af denna passhöjd, som på relativt kort tid kunde 

 sänka sjöns vattenyta, hade med all sannolikhet behölls betydligt 

 större vattenmängd än den, som genom Stormossens båda tillopp 

 tillföres området. Vidare få vi komma ihåg, att landskapet till sin 

 topograii är mycket flackt, hvadan något starkare fall och därmed 

 större erosionsmöjligheter ej kan tänkas. 



F^klämningar ha, som ofvan nämnts, ej anträflats. Det måste 

 dock tilläggas, alt större delen af området ej blifvit undersökt i 

 detta hänseende. De trakter, som jag haft tillfälle att närmare 

 undersöka, inskränka sig till själfva högmosseområdet och trakten 

 närmast söder därom. Det är emellertid mycket tänkbart, att eken 

 längre söder- och västerut haft bättre existensvillkor. Högmosse- 

 g3^ttjornas lämningar af kärr- och mossväxter tyda just ej på några 

 för eken lyckliga betingelser i norr. Hasseln är som sagdt ganska 

 sällsynt, i det att endast tre nötter anträffats. 



Formationsföljden visar en kontinuerlig öfvergång från hydrolil 

 till xerofil vegetation. Hvad som härvidlag är mast anmärknings- 

 värdt är den relativa snabbhet, hvarmed öfvergången försiggått. 

 Ännu medan i det nuvarande högmosseområdets centrala delar 

 öppet vatten fanns, inkom skogen på kanterna (se profil 2, tafla II). 

 Och det är förnämligast denna omständighet, som gör, att jag för tolk- 

 ning af stubblagret ansluter mig till Sernander och betecknar det- 

 samma som suborrealt. Tolf har (1900 : II) från Upland framdra- 

 git en del exempel på torfmarker, som i nutiden äro skogklädda 

 eller hålla på att öfverväxas med skog. Själf har jag sommaren 

 1908 sett samma företeelse i Dalarna på vägen mellan Annefors och 

 Tyfors bruk i Säfsnäs socken, där grof, mossig tallskog växte pa ett 

 underlag af multnad torf till c. 1 m:s mäktighet. Knappast kan emeller- 

 tid i dessa fall en så hastig formationsväxling tänkas som den i Bälinge. 

 Dylika fenomen mana emellertid, som Sernander också vid uppre- 



Svensk Boianigk Tidskrift lUlJ. 9 



