122 



pade tillfällen framhållit, till försiktighet vid tolkningen af stubbla- 

 ger som subboreala. 



Bälinge Mossar ha redan vid ett tillfälle varit föremål för diskus- 

 sion i litteraturen. Sernander omnämner (1909 : I sid. 257) Stor- 

 mossen i Bälinge såsom ett exempel på, hur subboreala växtsam- 

 hällen kunna ha sin rot i atlantiska bildningar, samt hur däraf fram- 

 kallade topografiska oregelbundenheter i de subboreala skogarna i sin 

 tur kunna återverka på den subatlantisk-recenta vegetationens utveck- 

 ling. Han visar sålunda där, hurusom den gyttjekupol, hvars bild- 

 ning jag i det föregående samt å de analytiska profilerna (profilerna 

 1 — 4) sökt tolka, kommit skogsbottnen i midten af mossen att ligga 

 högre än i de perifera delarna, samt hur i följd däraf försumpningen 

 skett genom Sphagna från midten och Amblystegia från kanterna. 

 Som stöd härför återger han en af mig uppgjord profil från Stor- 

 mossen. I den skriftväxling, hvari ifrågavarande uppsats utgör ett 

 led, återkommer Haglund (1909 : H sid. 391) till detta ämne och bildar 

 sig angående Bälinge Stormosse följande föreställningar: trakten är 

 kal eller uppodlad med massor af afloppsdiken mynnande i mossarna,, 

 hvarjämte nederbördsområdet är mycket stort. Han anser vidare,, 

 att försumpningen af den på mossområdet växande skogen börjat, då 

 skogarna i trakten uthuggits och marken uppodlats. Genom agrikultur- 

 geologiska undersökningar anser sig Haglund nämligen kunna visa,, 

 att ett visst samband finnes mellan en bygds ålder och transgres- 

 sionsföreteelserna i traktens torfmossar (1. c. sid. 392). Just beträf- 

 fande Bälinge Mossar råka emellertid dessa beräkningar slå feL 

 Trakten är mycket skogig och för att vara belägen i mellersta Upland 

 glest bebyggd; bönderna i Bälinge hufvudbygd säga också, att deras 

 sockenbor i mosstrakterna bo »på skogen». I följd af den ringa 

 bebyggelsen är naturligtvis marken föga odlad och en del möjligen 

 odlingsbar mark upptages ännu af skog samt mindre ängar och ört- 

 backar, således af naturliga växtsamhällen. Jag har ej under mina 

 vandringar rundt högmossen sett ett enda afloppsdike mynna i 

 kärret. Slutligen är nederbördsområdet på grund af de topografiska 

 förhållandena i trakten, den i stort sett flacka, småkuperade ter- 

 rängen och de täta, låga passpunkterna mellan de många små vatten- 

 dragen, ganska obetydligt. Härmed inses lätt, att Haglunds försök 

 till tolkning af försumpningen af Bälinge Mossar saknar skäl 

 för sig. 



Stormossesjöns vattenj^ta var under början af igenväxningstiden, 

 då förloppet sannolikt gick långsammare än sedan, stadd i långsam 



