141 



G. Amblijstecjium flödes \ i mi 

 Climaciiim dendroides j dei 



I täckta 



llijlocowium parietinum > af 



I vissna 



sijuarrosuim se/ie- 



ria- 



Tlundiuni recogiiiliiiu j wad. 



G(dium uliifinosuni e 

 Pohjcjcda Dulgaris e 

 lihJiKinlluis minor e 

 Scdi.v repens e 

 Trifolinin prcdense e 

 Vici(t cracca e 



Redan här ha, som synes, en hel del växter tillkomniil. tillhörande 

 de naturliga ängarnas och örthackarnas vegetation. Öivergangen till 

 dessa samhällen förmedlas ytterligare sä småningom genom en hel 

 lad nva arler: Heradeum sibiricum. Oirnm carvi. Chrijsfinlhemum 

 leiiainlheinum. Rannnculus pohjdntheums. CampannUi persicifolia, Ga- 

 linni neruni. Piinj)inell(i S(i.vifr(i(/(L Hieracium umbelUdiuu, Prinmla offi- 

 cin(dis. Pl((nl(i(/o medid. Achillea Millefolium. Phleiim prolense. Difintluis 

 delloides. Lcdhijrus pridensis. Veronica officinalis. Feslacd rubra m. 11. 



Den senaste utdikningen tycks äfven pa ett par ställen ha varit 

 orsaken till kärrängars hildning i utdikningskanalernas omedelhara 

 närhet. Pä detta sätt bildade nya växtsamhällen ha dock en delvis 

 alvikande prägel. Här förekomma t. ex. Cirsiuni pa/us/re-formatio- 

 ner med tunnsådd, fertil Cirsiam palastre i högsta och riklig, steril 

 (bladrosetter', i lägsta fältskiktet. Vidare kunna här anträffas 

 vackra, nästan rena Molinia coc/-///ert-formationer, .4,7/-o,s7/.s-formationer 

 m. m. Fa de vid kanalernas gräfning uppkastade torf högarna upp- 

 träda dessutom en mängd arter, som ej ha något gemensamt med 

 den öfriga vegetationen t. ex. Rannnculus repens, Ranunculus arnensis, 

 Polijf/onum aviculare. Thcdietrum flavum. Hierochloa odorata, Iris 

 Pseuddcorus m. fl. Att närmare inga pä konstitutionen af dessa 

 växtsamhällen faller emellertid ej inom ramen för denna uppsats. 



Kärret. 



Kärrformationerna utgöra de växtsamhällen, som inom Bälinge 

 Mossar ha den största utbredningen. Hela Norra och hela Södra 

 Myren upptagas ju af kärr, samt största delen af Stormossen. Det 

 område, som särskildt varit föremal för vara studier, är kärret rundt 

 omkring högmossen. 



Som allmän regel gäller, att ju större en kärryta är, af desto större 

 utbredning och af desto enklare konstitution äro de formationer, 

 som täcka densamma. I afkrokar af kärret är det, som man träffar 

 ])å massor af olikartade växtsamhällen. Likaledes kunna dylika 

 förefinnas på ställen, där lorfven är mindre djup, eller där fuktig- 



