156 



utseende har visats genom anförande af en serie karaktäristiska 

 standortsanteckningar. Därjämte har en del inom nämnda område 

 icke förekommande formationer heskrifvits. Vi komma nu till frå- 

 gan om formationernas förhållande till hvarandra. Tyvärr hafva 

 inga direkta undersökningar hlifvit gjorda genom upptagande af 

 profserier i den subatlantiska torfven för slamning på frön och dylikt. 

 På grund af vissa andra företeelser har jag dock trott mig kunna 

 draga en del bestämda slutsatser i fråga om särskildt Stormosse- 

 kärrets utveckling. 



Högmossen har allt sedan sin uppkomst i centrum transgredierat 

 öfver kringliggande växtsamhällen, först öfver skogen, därefter öfver 

 Amblystegiiim-kärret Dess mäktighet är redan ett par meter från 

 kanten relativt stor. Amblystegiiim-lorf\en är till sin konsistens rätt 

 seg. Då nu Sphagniimmassan liksom vältrar ut öfver kärret, kom- 

 mer den att strax utanför kanten tynga ned kärrytan, så att här 

 bildas ett mycket sumpigt bälte. I dettas vatten inkomma Sphagna, 

 åtminstone till en början af samma slag, som finnas i ljungmossens 

 böljor. En del af kärrets Ca/-e.r-arter och andra växter, som ej 

 längre finna trefnad i denna fuktiga omgifning, försvinna, och nya 

 växter uppträda i stället. På detta sätt har enligt min mening starr- 

 mossen bildals. Under högmossens transgression förskjutes forma- 

 tionstypen ut öfver kärret. 



Men äfven de utanför starrmossen, d. v. s. närmare land växande 

 samhällena påverkas af högmossens omedelbara närhet. Äfven här 

 blir underlaget fuktigare, ju närmare högmossen det är beläget. 

 Häri ligger grundorsaken till den indelning af högmosseområdets kärr- 

 samhällen, som jag nyss gjort. Allt efter som högmossen transgre- 

 dierar, förskjutas de fuktiga Ca/ex-formationerna ut öfver de mindre 

 fuktighetsälskande /sr/op/iorum-formationerna och komma så att 

 undantränga dessa. På de smalaste ställena i kärret kring högmos- 

 sen har på detta sätt uppkommit en massa blandningstyper. En 

 konsekvens af resonnemanget är naturligtvis, att man ute på de 

 större kärrytorna, på myrarna och Stormossens kärrområde, skall 

 finna de enklaste och följaktligen ursprungligaste samt tydligast utpräg- 

 lade formationerna, något som den närmare undersökningen bekräftat. 



Kärrets mast hydrofila samhällen äro Carex livida- och Carex ampul- 

 /rtcert-gruppens formationer, under det att de olika Eriophorum-sam- 

 hällena för sin trefnad kräfva mindre fuktighet, Eriophorum kitifolium- 

 (och möjligen Eriophorum vaginatum-)forinaiionen minst, Eriophorum 

 angustifolium-grupipen mast. Till den förra hufvudgruppen bör äfven 



