159 



sina håll är emellertid den senare formationen mindre starkt iitl)ildad 

 än på andra ställen, och midt i ett sådant small och löga mäktigt 

 parti af starrmoss-zonen kunna t. o. m. rätt stora ytor (ända till 

 liera tiotal kvm.) vara fria från Sphagmim och följaktligen hära fullt 

 typisk kärrvegetation, a andra sidan kunna isolerade starrmosspartier 

 linnas i det närbelägna kärret. Pa dylika platser händer det, att starr- 

 mossen aldrig förmår dränka kärr- 

 tufvorna, utan att dessa i stäl- 

 let pressas in direkt under den 

 anryckande högmossen, hvilken — 

 detta måste noga fasthållas — äfven 

 i sina fasta marginalpartier är bil- 

 dad nästan uteslutande af Sphd;/- 

 niim fnsciim, således af en helt 

 annan art än kärrtufvorna; af denna 

 anledning kan man ej tala om en 

 sammansmältning mellan tufvorna 

 och högmossens massa. 



Kärrtufvornas fältskiktsvegetation 

 undergår vid denna process en be- 

 tydande förändring med hänsyn 

 till sin sammansättning. Sehxan- 

 DER illustrerar detta med följande 

 anteckningar (IQ^VtO?) från en prof- 

 yta i högmossområdets sydöstra 

 del (lig. 25). 



Kärret utgjordes här af ett Carex filiformis—C. jDrt/?/cea samhälle, 

 öfver hvars bottenskikt af ymniga Amblystegia höjde sig: 



<å'KaA^ '/åOO. 



) 2 



1. Högmosse. 



2. Starrmosse. 





3. Kärrtufvor. 



4. Kärr. 



Fig. 25. Profyta i öfvergåugen mellan 

 kärr och högmosse. 



E. Carex filif armis v 



» (impnllacea t— s 

 Eqiiisetiim limosum t— s 

 Eriophoriim latifoliiim e 



F. Carex panicea r 

 Scheuchzeria paliistris t 



Menyanthes trifoliata e — t 

 Carex chordorrhiza e 



» dioica e 



» flaiHi e 

 Eriophoriim alpin iim e 

 Pedicularis paliistris e 



Starrmossens fältskiktsvegetation hade följande sammansättning: 



E. Carex filif armis t — s 

 Eiiiiisetiim limosum t — s 



F. Carex chordorrhiza s 

 » limosa s 



