164 



Trädens epifytflora : 



a) på granarna: 



Parmelia physodes (på smärre 



kvistar) r 

 Alecforia jiibata s 

 Usnea barbata j3 hirta s 

 Parmelia saxatilis S siilcata t(-s) 

 Cetraria janiperiiia y pinastri 



(pa lägre kvistar) t 

 Evernia pninastri t 

 Parmelia diffusa (på lägre gre- 

 nar) t 

 Parmelia fiirfiiracea t 

 Usnea barbata y plicata t 

 Cetraria glaiica e 



b) på tallarna: 

 Parmelia physodes r 

 Alectoria jubata t — s 

 Usnea barbata ^ hirta t — s 

 Lecanora subfusca s glabrata 



(på kvistar) t 

 Lecanora varia (på kvistar) t 



Parmelia farfuracea t 



Evernia pninastri e 



Parmelia diffusa (vid basen) e 

 > hijperopta (vid ba- 



sen) e 



Parmelia olivacea e 

 c) på björkarna: 



Parmelia olivacea r — y 



Cetraria swpincola s 



Evernia prunastri s 



Parmelia physodes s 



Alectoria jubata t 



Cetraria juniperina y pinastri 

 (vid basen) t 



Lecanora subfusca jS aryentata 

 (vid basen) t 



Lecanora varia t 



Parmelia diffusa (vid basen) t 



Parmelia saxatilis /S sulcata I 



Usnea barbata y plicata t 



Inom tufdnnsmossen förekomma rätt talrika tnfvor af Polytrichum 

 juniperinum, hvilka, enligt hvad det visade sig vid deras genomgräf- 

 ning, uppkommit på det sätt, att den nämnda mossan fattat fast 

 fot på de ofvan omtalade små Sphagnum-inis ovwii^ öfre yta, och 

 undanträngt Sphagnum-arien. Tufvornas underlag och understa 

 delar bestodo nämligen af Sphagnum-iorf, deras hufvudmassa åter af 

 Polytrichum-toiL Vegetationen på dessa för öfrigt rätt stora tufvor 

 var mycket mager och gles. Anderberg meddelar från tufduns- 

 mossens nordvästligaste delar en ståndortsanteckning (N:o 12 å kar- 

 tan) öfver en dylik tufva. Densamma var c:a 4 m. lång, 2 m. bred 

 och 3 dm. hög. 



Bestånd: 



Eriophorum vaginatum t 

 Oxycoccus palustris (hufvud- 

 sakligen i tufvans kant, där 



Sphagnum angustifolium 

 ännu lefde) t 

 Andromeda polifolia e 



