167 



liifvorna kärrängselemenl och lufdunsmossens (PoIiiliicluim-AuWor 

 lallmosselemenl (ibhuui kärräiii^selenienl). Delin lyder iialiirliij;lvis 

 pa gynnsammare lelnadsvillkor än dem, som hollenvegetalioneii 

 har all bjuda pa. TidVorna äro således all anse som ell slags 

 edalider iSkunandkm 1<)()8: I sid. (hS och 1910: I sid. 00). 



Ulom i fråga om vegelalionens sammansältning skilja sig de olika 

 slagen af lufvor Iran hvarandra iifven genom sin form. Laggluf- 

 vorna äro lämligen oregelbundna och oflasl räll höga (C. 4 dm.). 

 /W///rå7H//77-lufvorna ha langslräckl form och äro högsl |)a midlen 

 (upj) lill 6 dm.\ Kärrlufvorna slutligen äro alllid så godl som 

 cirkelrunda saml lämligen plalla och laga, kakformade, (höjd 

 2—3 dm.). 



Inom laggen kan man lill en början direkl följa den genetiska 

 utvecklingen af lufvorna m- skogsmarken. Skogen innanför laggen 

 bildas öfverallt af mycket stenig morän. Då nu myren Iransgre- 

 dierar, komma så småningom en del af dessa stenar att sta ett slycke 

 ute i kärrformationen och på alla sidor omgifna af denna, men på 

 sin yla bibehålla de raster af skogsvegetationen. Här bildas efter 

 en lid ell myllager, hvilkel blir gynnsam grobädd för björk och al. 

 Denna förklaring räcker emellertid ej till all förklara alla laggtuf- 

 vornas uppkomst. Många ha ej som de nyssnämnda någon sten- 

 kärna. Närmare undersökningar öfver deras uppkomst ha ej blifvit 

 gjorda, men vid ell tillfälle iakttog jag en dylik långl frän land 

 belägen lagglufva, hvilken som kärna innehöll en gammal alstubbe 

 af ungefär 1 dm:s diam. (ungefär samma diam. som de äldsta af 

 laggens alar\ Detta sätt för Sphagnum-luhors uppkomst är förut 

 beskrifvet af Haglund U-^OS sid. 299). 



Kärrtufvornas vegetation är i stort sedt densamma öfver hela om- 

 rådet. Endast på de längst ut från land belägna kan man märka, 

 alt landelementen så småningom försvinna för att delvis ersättas af 

 kärrväxter. 1 högmossens eller rättare starrmossens närhet till- 

 kommer en eller annan mossväxt, vanligen Callima, Andromeda 

 eller Empetriim, alltså forlfarande mera torrhetsälskande former än 

 kärrväxterna. Några specielll för lufvorna karaktäristiska arter fin- 

 nas äfven, och bland dessa märkas särskildt Peiicedanuni j)aliisfn\ 

 Sceptriim caroliniim och Poicniilld Tormentilla. 



Kärrlufvorna synas i allmänhet halva anlagts pa det sätlel, all 

 Amhlijslegiiim stellatum, en mossart, som förekommer öfverallt i kär- 

 rets bottenskikt, först bildat en liten tufliknande upphöjning (fig. 

 31X På denna har sedan Sphagnurn Warnstorfii inkommit och upp- 



