197 



söder och de sedan gaiiiniall i botaniskt afseende kända delarna af 

 Lule lappmark. Dock kan denna växtförteckning endast betraktas 

 som en förslå ofullsländig grundval för kommande mera ingående 

 undersökningar, om hvilka man far hoppas, all de älven skola om- 

 falla Irakierna norr, väsler och sydväst om Kebnekaise borl mot 

 riksgränsen, de kanske bolaniskl minsl kända delarna af de svenska 

 Ijällen. 



Arlförteckningen, som omfallar Kalixälfvens dal Iran Kalixfors 

 vid Ofotenbanan i öster till Kebnekaise i väster, är byggd dels pä 

 iakllagelser under kortare besök i Kalixforslrakten sommaren 1900 

 och 19()(S Jfr Biiu.KR 3), dels |)a anteckningar under en färd 1909 

 frän Kalixfors lill Kebnekaise, där ell uppehåll pä omkring en vecka 

 gjordes. Under denna korta tid medhanns hufvudsakligen endast 

 en undersökning af den nedanför Kebnekaisemassivet liggande Ladljo- 

 vagge samt sydsluttningarna af Kebnetjåkko. 



Som att vänta var, visade sig Horan i denna af hårda och svår- 

 viltrade hornbländeskiffrar och gabbrobergarter bildade fjälltrakt 

 myckel fattig. En rikare flora torde dock efter allt att döma vara 

 alt finna något längre mot öster, där det silurstråk, som bildar grän- 

 sen mot urbergsområdet, skär Ladtjovagge och Vistesavagge. 



I stor tacksamhetsskuld står jag till min reskamrat lektor Ernst 

 Hemmendorff, som på alla sätt varit mig behjälplig under mitt 

 arbete, och som meddelat anteckningar öfver floran och barometer- 

 silTror från en bestigning af Kebnekaises topp den 21 juli 1909. 



Af hvad som rör vegetation och Hora, skall i det följande en- 

 dast några förhållanden, som i detta sammanhang synts mig äga 

 särskildt intresse, beröras, en redogörelse för växtsamhällena, snö- 

 lägenas Hora etc. kommer att i annat samband publiceras. 



* 



Väster om Kaalasluspa vidgar sig Kalixälfven till en rad af lång- 

 sträckta sjöar, af hvilka Kaalasjärvi (4(33 m.), Holmajärvi (466 m.) 

 och Pajtasjärvi (468 m.) äro de största. I den senare sjöns västra 

 del tömma sig älfvens båda källfloder, den mera betydande, från 

 nordväst kommande Vistesajokk och den mindre, nästan rakt i 

 väster och öster rinnande Ladtjojokk. Vid foten af Tjäuratjåkko 

 vidgar sig den senare till den omkring tre kilometer långa Ladtjo- 

 jaure (514 m.). Väster om denna sjö höjer sig dalen jämförelsevis 

 sakta, så att stigningen på den öfver 1 \'2 mil langa sträckan till 

 fölen af Signetjåkko endast belöper sig till omkring 100 m. 



