200 



Phegopteris polypodioides, Polystichum filix mas och P. spinulosum j3 

 dilatatum, Sedum annuum och Viola montana inom det undersökta 

 området endast iakttagits å denna lokal. 



Floran här kan hetecknas som en relikt rikare björkskogstlora, 

 hvilken i det lokalklimatiskt gynnsamma sydläget lefver kvar som 

 ett minne från en varmare tid af en yppigare subalpin-flora och 

 som häntyder på att en högst betydande regionförskjutning ägt rum ^). 

 Hur lokalklimatiskt gynnsam denna ståndort är, framgår dels af 

 att en betydande förskjutning af björkens höjdgräns uppåt här äger 

 rum, dels af redogörelsen nedan för förekomsten af hägg, rönn och 

 en i bergroten. An mera framträdande blir den sydliga expositionens 

 betydelse dels för solstrålningen, dels som skydd mot de förhärs- 

 kande vindarna, om man undersöker floran på samma höjd öfver 

 hafvet på bergets nordsida. Björken saknas där alldeles, vindarna, 

 som pressas fram i dalen mellan Förberget och Kebnetjåkko, ha i 

 hög grad tryckt sin prägel på den art- och individfattiga floran, och 

 större delen af bergets nordsida utgöres, där den icke täckes af 

 snöfält, af nästan vegetationslös flytjord. 



På detta snöfält iakttogs ned till under 750 m. ö. h. röd snö. 

 Prof härifrån, liksom från ett snöfält, vid omkring 1,200 m. å 

 Kebnetjåkko innehöllo enligt välvilligt meddelande af professor G. 

 Lagerhelm sparsamt SphaTclla nioalis i det vanliga hvilostadiet. 

 Andra alger kunde icke anträffas i profvet. 



Barr= och löfträdens förekomst och höjdgränser. Som be- 

 kant urskilde Göran Wahlenberg i sin 1812 utgifna Flora lappo- 

 nica en särskild regio suhsilvaiica, hvilken karaktäriseras med orden 

 »ubi Pinus tantum crescit nec ulla Abies, och som han förlägger 

 som ett bälte eller en zon mellan regio silvatica och regio subalpina. 

 Å den växtgeografiska karta, som meddelas i Flora lapponica, är 

 denna »tallregions > förekomst utmärkt. 



Senare undersökningar ha dock visat, att Wahlenberg allt för 

 starkt generaliserade förhållandena, men ännu äro vi ej på långt 

 när i stånd att bedöma den komplicerade frågan om tallens och 

 granens utbredning och inbördes förhållande i fjällskogarna. Säkert 

 är dock, att lika litet som granen i södra Sverige nått syd- och 



^) Sedan ofvanstående redan skrifvits har en uppsats af H. Smith utkommit, 

 (Geol. För. Förh., Bd. 33, 1911) där han från Helagsfjällstraktens alpina region på 

 SOO — 1,250 m. ö. h. omtalar (s. 526) liknande växtsamhällen i vindskyddade syd- 

 lägen och påpekar att deras förekomst talar för ett fordomtima varmare klimat. 



