205 



0111. och (Ml ålder, soiii ölvcrslei* 200 ar. iMihuskiinia lia i likhet 

 med römiariia ulhredt sig öCver de sloia hh)ckeii och söka jiå så 

 sätt lillgochigöra sig största iiiöjhga väniieiiiäiigd. 



Vidcdrtenia. Någon videregioii i den Wahi.kxhkiuisk.v ineningen, 

 d. v. s. utgörande nedre delen af den alpina regionen, kan man 

 inom Kehnekaiseområdet lika litet som inom stora delar af våra 

 tjäll i ölVigt tala om. (iråvidena lörekomma spridda eller bestånds- 

 vis, och det är huiVudsakligen på mera valtenhaltig mark vid 

 bäckarne eller ällVarne så t. ex. i Ladtjovagge, som mera utbredda 

 gråvidetbrinationer npjiträda. Den högsta höjd öfver lialVet, där 

 gråvidena (SalLv gldiicd, S. Uimda och .S. Uipponum) observerades 

 beståndsbildande, var i en ravin å Kebnetjåkko ett par km. nordväst 

 om hyddan, där de nådde 975 m. ö. h. Enstaka individ af Salix 

 (jlaiicd växte än högre ä Kebnetjåkko och vid 1,295 sågs det sista 

 förkrympta exemj)laret. Den högsta kända höjden för Sdlix (jknicd 

 i arktiska Norge är 1,080 och för .S. hmatd l,HOIi m. ö. h. 



Arternas vertikala utbredning. I den växtgeogratiska litteraturen 

 öfver Laiipland saknas sä godt som alla på verkliga höjdobserva- 

 tioner grundade uppgifter om huru högt de olika växtarterna stiga 

 i fjällen^ Under olika exkursioner och särskildt under en bestigning 

 af Kebnetjåkkos lägre topp, som når 1,53<S m. ö. h. sökte jag med 

 stöd af talrika aneroidobservalioner bestämma höjdgränsen för en 

 del arters förekomst. De erhållna värdena ha sammanställts i om- 

 stående tabell, där äfven Normans motsvarande siffror för arktiska 

 Norge till jämförelse angifvits. 



Till 1,474 m. följde å Kebnetjåkko Raniinciiliis pijfjinwus i blom- 

 mande d. -Vt), Andromedd hijpnoides och Lijcopodiiim selago f. dd- 

 pressa, och ännu vid 1,530 m. ö. h. fanns en Hora af Rdniinculiis 

 (jldcidUs, Luzuld drciidtd, Sdlix pokiris och Cdrddmine hellidifolia. Då 

 de två första arterna d. ^^h stodo i full blomning ägde de tvenne 

 senare redan unga frukter. 



Granskar man den nedan meddelade växtförteckningen visar sig 

 hela antalet observerade arter inom det undersökta området vara 



^ Rabot omtalar (8, s. 400) från sitt besök i Kebnekaisetrakten att björkgränsen 

 i Tjäktavagge, som mot väster begränsar Kebnekaisemassivet, i sydlig exposition låg 

 på 855 m. ö. h., öfre gränsen för Eriophorum på 1,200 m. och för videna (»touffe de 

 Saule sélevent ä peine an dessus du sol») vid 865 m. ö. h. I en sidodal anträffa- 

 des ett Bctula nana-exemplar bärande tvenne blad å 1,455 m. ö. h. I en dal på 

 massivets norra sida sätter Rabot videgränsen till 900 m. oeh björkgränsen i östlig 

 exposition till 855 m. 



