999 



grönvioletta. — Liksom af föregående voro exemplar af denna typ 

 relativt sällsynta. 



Typ 6 visar ännu starkare mångdubbling af hyllebladen, som 

 dessutom här visa starkare tendens alt blifva svepelika. Alla äro 

 de rikt och fint llikade. De yttre kalkbladen äro så godt som all- 

 deles svepelika, rent gröna på insidan och flikade i nära nog full- 

 komlig öfverensstämmelse med svepebladen. De inre kalkbladen 



skifta äfven de starkt i 

 grönt och likna med af- 

 seende på flikigheten 

 tämligen nära de yttre 

 svepelika kalkbladen. De 

 ur ståndarna framgångna 

 hyllebladen slutligen lik- 

 na äfven de de utanför 

 sittande kalkbladen, men 

 öfvergå inåt i allt fmare 

 och mera sparsamt lli- 

 kade, i violett alltmera 

 stötande bladorgan. Pi- 

 stillerna synas dock fort- 

 farande oförvandlade. 

 Antalet svepeblad är 

 starkt förökadt. En ny 

 egendomlighet har dess- 

 utom här tillkommit i 

 fråga om svepebladen. 

 A båda de af denna 

 typ till pressning in- 

 samlade exemplaren be- 

 funnos nämligen enstaka 

 blomstänglar försedda 

 med dubbla svepekransar. De olika svepekransarnas höjd å blomstän- 

 geln framgår af följande mått från en af de med dubbla svepekransar 

 försedda stänglarna: undre svepekransens höjd å skottet 84 mm., 

 afståndet mellan svepekransarna 52 mm., afståndet mellan öfre 

 svepekransen och blomman 19 mm. Den öfre svepekransens blad 

 voro särskildt å det ena exemplaret rätt starkt violettfärgade. — 

 Exemplar af denna typ voro ej sällsynta. 



Typ 7 (fig. 3; exemplaret till höger) visar om möjligt ännu rikare 



Fig. 3. Anemone pratensis: tj^p 5, exemplaret till 

 vänster; typ 7, exemplaret till höger. (V2). 



