223 



Tnångclul)l)ling al' hyllcbladen, som dessulom alla blifvit än mera 

 svepelika. En så godl som lullsläiulig »Vergriinung» af såväl kalk- 

 blad som ståndare har inlrädt. Liksom de inre svepebladen slöta 

 dock de inre hyllebladen IbrUarande mer eller mindre starkt i violett. 

 Svei)el)laden äro såsom i närmast föregående fall starkt mångdubb- 

 lade. Pistillerna äro dock alltjämt normalt utbildade. — Af alla 

 <le monströsa ty|)erna syn- 

 tes denna förekomma i 

 största antalet exemplar. 



Typ 8 (fig. 4; exemj)la- 

 ret till vänster) liknar före- 

 gående typ, men afviker 

 från denna genom sina 

 oskaftade, strax ofvan 

 svepekransen utbildade 

 blommor. Ett exemplar 

 med tvenne blomstänglar 

 har insamlats. 



Typ 9 (fig. 4; exem- 

 plaret till höger) afviker 

 från typ 7 endast däri, 

 att svepekransen fördubb- 

 lats. Ett enda exemplar 

 föreligger af denna typ. 

 Den undre svepekransen 

 är utbildad c. <S() cm. högt 

 upp å blomstängeln, af- 

 ståndet mellan svepekran- 

 sarna uppgår till c. 50 

 mm., afstandet mellan 

 ■den öfre svepekransen och 

 blomman till .35 mm. 



Typ 10 liknar närmast typerna 7 och 8, men har enstaka blom- 

 mor oskaftade strax ofvan svepebladen. I dessa ha pistillernas 

 fruktämnen ej kommit till utveckling, utan fruktbladens nedre delar 

 äro svagt skitlikt ut]ilattade. De normalt skattade blommorna ha 

 dock tydligt, men svagt utbildade fruktämnen. 



Typ 11 (fig. 5) öfverensstämmer närmast med föregående typ, 

 från hvilken den afviker endast däri, att alla blommornas [)istiller 

 sakna fruktämnen, alldeles som de oskaftade blommornas af före- 



Fig. 4. Anemone pratensis : typ 8, exemplaret till 

 vänster; typ 9, exemplaret till höger. (Vt^. 



