231 



gärna ha undgillt den nitiske uUorskaren af Helsinglands flora .]. A. 

 Wisrnö.M, som hade sin henivisl i Hu(Hksvall. 



Mpd. Knligl (^oi.i.indku-) här och där eller kusten, sparsam — 

 måtlhg: Njurunda'i llersl.; Alnö med närHggande skär') och Tyn- 

 derö^y 



Vh.'-^). Då jag rörande ulhredningen af ///p/jop/iae rådfrågade Back- 

 mans flora*), fanns i denna ingen lokahippgift för Vesterbotten i den 

 inskränkta betydelse, hvari det här läges; häraf har jag förledts att 

 tro, alt den där saknas. 



Tullförvaltaren Vlkugel har nu emellertid meddelat mig i bref: 

 y>Hippophae förekommer särdeles ymnigt i Holmögrupi)en utanför 

 Umeå. Af mig är den iakttagen på Sörgadden, på hvilken fyren är 

 belägen, i så stor myckenhet, att fyrbetjäningen funnit fördelaktigt 

 alt af frukterna bereda saft och sylt. Saften har en fin, frisk syra, 

 men syltet är mindre godt. Vidare förekommer den på Gropsgrun- 

 det med kringliggande holmar ymnigt. Äfven på östra sidan af 

 Ängesön lär den förekomma rätt ymnigt. På fastlandet uppgaf 

 L.KSTADius för mig, att han iakttagit den å strandsträckan mellan 

 Holmsund och Taflefjärden') på flera ställen rätt ymnigt; själf har 

 jag iakttagit den på Klyfskär och andra holmar i Täfta skärgård 

 (mellan Holmsund och Säfvar). Vidare har lektor Otto Holm an- 

 trälTat den å Bjuröklnbb (Löfånger) rätt ymnigt.» 



A7>. Piteå skärgård, Hunden \); Haparanda skärgård^), t. ex. 

 Seskarön; enligt Backmans flora: Nederkalix skärgård; Luleå skär- 

 gård: Junkön; Småskären^) o. s. v. 



') Exemplar finnes i Plerb. mus. Ups. 



2) E. CoLnsDER, Medelpads flora (1909). 



^) Från det forna land.skapet Vesterbotten afskiljes här Norrbotten (Nb), som på 

 grand af en allt allmännare praxis tydligen är på väg att blifva ett skildt land- 

 skap. 



■*) Backman & Holm, Elementarflora öfver Vesterbottens och Lapplands fanero- 

 gamer och bräkenartade växter (1878). 



") Jag har ej lyckats få reda på, hvar Småskären äro belägna, och kan således 

 ej afgöra, huruvida de ligga i Vesterbotten eller Norrbotten. I samband härmed 

 får jag betona vikten däraf, att etiketter på herbarieexemplar affattas tydligt, så att 

 villrådighet om fyndortens läge ej kan uppstå. Redan vid den lilla växtgeografiska 

 utredning, hvarom det här är fråga, har jag råkat på många fall, i hvilka det brutits 

 mot denna regel, hvarigenom det mött svårigheter, ja i en del fall hittills varit mig 

 omöjligt att identifiera på etiketter angifua fyndorter. Häraf framgår ock, att det 

 är mycket stora och onödiga svårigheter, som vi skulle utsätta oss för, om vi vid 

 en preliminär växtgeografisk undersökning af Sverige beslöto oss för att begagna 

 andra geografiska enheter än landskapen, som ha en så långvarig häfd för sig i vår 

 litteratur och på växtetiketter. 



