2«ö 



Strandängarncs flora är ej särskihll anmärkningsvärd. Gräsvegetationen 

 utgörcs af våra vanligaste gräs- och låga starrarter, här och där upj)- 

 blanchid med mera sällsynta sådana, såsom Ilicrochloc odontld, liromns 

 (•oinnmldliis och raccnwsiis samt Carcx polij</(iin(t. Al" mera tongilvande 

 örter böra nämnas Orchis maculata, Lijchnis flos ciiciili, Caltha paliistris, 

 Raniinciilus aiiriconms och acris, Carciaminc prnlcnah, Geiim rivale, Ono- 

 nis (irvvnsis, Lolns corniciilaliis, RhiiKinthns major och minor, Achillea 

 IHarmica, CAiriisanlhcmiim Lcucanlhcmiim, (lentaiirea Jacea samt af säll- 

 syntare Orchis incariuda och Trollins ciu-ojKrns. Dessutom ingå naturligt- 

 vis i strandängarnes flora åtskilliga element, som egentligen tillhöra strän- 

 derna. 



Som förut nämnts, klädas hergsafsatserna och bergsrötterna på skyd- 

 dade ställen af täta busksnår och på de större öarne älven af lågväxta 

 löfträd, hvilka flerstädes bilda små lundar. A dessa lokaler, där träden 

 representeras af Poimliis tremula, Corijliia avcllana, Qiierciis robiir och 

 scssili/lora, Sorbiis Anciiparia och Tilia cordala och buskarne af arter 

 tillhörande släktena Mcspiliis, Riibiis, Rosa och Rhamniis, påträffas om- 

 rådets lundvegetation. Till lundväxter kunna räknas Dryoplcris spinulosa, 

 Athiiriiim Filix fcmiiia, Melica niitans, Poa nemoralis, Gagea hitca, Allinm 

 ursinum, Polijcjonatum odoraliim och miillifloriim, (loiwallaria majalis, 

 Slcllaria Holostca, Moehringia trinervia, Anemone Hepatica och nemorosa, 

 Raniinciilus Ficaria, Corijdalis intermedia, Alliaria officinalis, Cardamine 

 impatiens, Denlaria bulhifera, Genm iirbanum, Agrimonia odorata, Yicia 

 silmdica och scjnum, Viola Riuiniana, (Ainopodium vulgäre, Scrophnlaria 

 nodosa, Valeriana of/iciiudis och excelsa samt (lampaniila Trachelium. 



A den ojämförligt största delen af öarne går den nakna gneisgrunden 

 i dagen. Klippfloran är tämligen torftig, men har att uppvisa några af 

 Skandinaviens sällsyntare växter, Cerastium tetrandriim, Sediim anglicum 

 och Enphrasia monlana. Till densamma höra dessutom Asplenium Tri- 

 ehomanes och seplcnlrionale, Polij podium vulgäre, Agroslis canina v. mon- 

 lana, Aira /lexuosa och prcecox, Carex pilulifera, Sjwrgula vcrnalis, Silene 

 maritima och rupestris. Teesdalia nudicaulis, Sedum maximum och an- 

 niium, Empetrum nigriim, Calliina viilgaris, Jasione montana, Arnica mon- 

 lana, Hijpochcvris radicala m. 11. 



Bland de å betesmarkerna förekommande växterna märkas Equiselum 

 j)(duslre, Lijcopodium Selago och clavaliim, Triodia deciimbens, Nardiis 

 slricla, (Atrex leporina, Jiinciis [iliformis och squarrosiis, Raniincuhis bul- 

 bosus. Trifolium procumbens och diibinm, Radiola miilliflora, Gcntiana 

 ballica och uliginosa, Ajiiga pyramidalis samt Enphrasia strida och 

 ciuia. 



I de i fördjupningar i klii)})orna talrikt förekommande vattensamlingarne 

 med mer eller mindre djupt, öppet vatten påträffas allmänt Sparganium 

 (tffine, Potcimogelon nalans, Alisma Planlago-aqualica, Glyceria fluitans, 

 Scirpus lacnstris och paluslris, Junciis suj)inus f. fluitans, Iris pseiidaco- 

 rus, Pohjgonum amphibium, Callitriche verna och hamulala, Meni/anthes 

 trifoliala samt mindre allmänt eller sällsynt Tijpha latifolia. Potamogeton 

 gramineus, alpiniis och polygonifoliiis, Carcx roslrata, vesicaria och lasio- 

 carpa, Subularia aqualica, Callitriche polymorpha, Peplis porliila, Hippii- 



