316 



granna och utmärkt vackra aibilclningar ännu i dag stå oöfverträf- 

 fade. Vid 30 år såg Hooker detta >'Standard work fullbordadt, men 

 innan han tiUnärmelsevis slutfört bearbetningen af allt det nyzeländ- 

 ska och tasmaniska materialet, grep reslusten honom ånyo. Aren 1847 

 — 51 tillbragte ha nämligen på resor i Britiska Indien, och ingen torde 

 ha lämnat ett större bidrag till kunskapen om dess växtvärld än han. 

 Två somrar färdades han i de högsta och på den tiden mycket svårtill- 

 gängliga delarne af Himalaya, genom okända områden och aldrig af 

 européer begagnade bergspass framträngde han till Tibets gräns — äfven- 

 tyr fattades icke, så var han bl. a. under flera veckor rajahns af Sikkim 

 fånge och lär ej ha blifvit alltför väl behandlad. Redan i Indien bör- 

 jade han bearbeta sina samlingar, där såg hans ståtliga Rhododeiidron- 

 monografi dagen, och efter hemkomsten fortsattes detta arbete. Men snart 

 återvände han till sin första kärlek. The botany of the Antarctic voyage 

 utkom 1853 — 60 fullständig med Flora Novtt' Zelandicv och Flora Tasmania\ 



Ar 1805 hade Hookek utnämnts till biträdande direktör för Kcw Gar- 

 dens, och tio år senare efterträdde han sin fader, som sedan 1841 varit 

 dess chef. Med sina vidsträckta förbindelser förde han denna underbara 

 trädgård, under de 20 år han förestod densamma, ha.stigt framåt. Men 

 ej ens hans maktpåliggande befattning hindrade honom att Onna tid för 

 nya resor. Ar 1871 Unna vi honom i Marocko, där han besteg Atlas" 

 topp, och 1877 färdades han tillsammans med ASA Gray tvärs öfver den 

 nordamerikanska kontinenten. Ingen har väl sett mer af jordens flora 

 än han. Men ej heller sitt hemland försummade han, därom vittnar 

 »The students flora of the British Isles . Men ej nog härmed. Han 

 tog sig nämligen det jättearbetet före att skrifva en Flora of British India , 

 som höll honom verksam i 25 år; han gjorde intet hastverk. Den utkom 

 i 7 band 1875—97. 



Jag har redan nämnt Hookkks systematiska blick. Hvem kunde 

 bättre än han, som sett så ofantligt mycket, vara skickad att taga itu 

 med det naturliga systemet, med större utsikter att åstadkomma något 

 bestående? Tillsammans med sin berömde landsman G. Bkntham skrcf 

 han under åren 1862 — 83 Genera plantariim, ett mästerverk och en out- 

 tömlig källa för alla tider. De sista åren ägnade han sig bl. a. åt studier 

 öfver släktet Impatiens. 



Af största intresse är Hooker.s förhållande till Darwin, med hvilken 

 han alltifrån ungdomsåren var förenad genom vänskapens band. Han 

 slukade korrekturen till Darwins reseskildring och sof med dem under sin 

 hufvudkudde — för att han, som han själf berättat, skulle kunna fortsätta 

 läsningen, så snart han fick upp ögonen. Han var den förste, som fick 

 se Darwins utkast till Oricjin of species; det var redan 1844. Han greps 

 genast af de stora tankarna och blcf jämte Lyell den, som förmådde 

 Darwin att framträda, just då denne fått vetskap om Wallaces ut- 

 vecklingsteorier och i sin bl3'gsamhet önskade draga sig tillbaka till för- 

 mån för honom. Och sedermera, efter märkesåret 1859, blef han un- 

 der de hetsiga anfallen en af Darwins trofasta och talangfulla försvarare. 



Hooker var icke blott en stor naturforskare, han var äfven en ädel 

 personlighet. Och det förunnades honom att föra ett sällsynt lyckligt 



