32cS 



Äfven på det växtbiologiska området har JÖNSSON varit verksam. 

 Hit höra lians ungdomsarbete öfver befruktningen hos Najas och Callitriche 

 samt hans 1902 utgifna afliandling om groddplantornas första utvecklings- 

 stadier hos succulenterna. 



Som befordringsutsikterna på univcrsitetsbanan voro små, var JÖNSSON 

 betänkt på att inträda i läroverkets tjänst och genomgick för den skull 

 profårskurs. Lyckligtvis fann han inkomstkällor, som gjorde att han 

 kunde stanna vid universitetet. Redan 1879 blef han lärare i botanik 

 vid Alnarp, hvilken klent aflönade befattning han innehade till 1897. 

 Efter hemkomsten från sin första studieresa i Tyskland gjorde han sina 

 därunder inhämtade kunskaper i frökontroll fruktbärande, då han med 

 understöd af Malmöhus läns hushållningssällskap upprättade en frökontroll- 

 anstalt i Lund. Denna växte snart ut till en af de största och hvad 

 föreståndarens kompetens beträffar den absolut främsta i riket. JÖNSSONS 

 insikter på detta område togos också på mångfaldigt sätt i anspråk för 

 kommittéarbeten, anordnandet af fröutställningar etc. Betydande är äfven 

 hans skriftställarverksamhet på detta gebit. 



Under sin docenttid, som räckte ända till 1899, deltog JÖNSSON i led- 

 ningen af de af Areschoug inrättade växtanatomiska öfningarna. Då 

 den nya botaniska institutionen i Lund år 1892 togs i bruk, blef han 

 satt i tillfälle att inrätta ett växtfysiologiskt laboratorium, där han ledde 

 öfningar i växtfysiologi; 1897 blef han innehafvarc af den då inrättade 

 assistentbefattningen i detta ämne. År 1899 efterträdde han Berggren 

 som e. o. professor och 1902 som ordinarie professor. 



Af sina lärjungar var BENGT JÖNSSON högt värderad och omtyckt ])å 

 grund af sitt vinnande, kamratliga sätt, samt det intresse och den hjälp- 

 samhet, som från hans sida ständigt kom de studerande till godo. Ett 

 bevis på hur uppskattad professor Jönsson var af sina kolleger och 

 hvilket anseende han åtnjöt för duglighet äfven i värf, som lågo utanför 

 hans egentliga verksamhetsområde, var att han i maj 1909 utnämndes till 

 rektor vid Lunds universitet, en hederspost, som han beklädde ända tills 

 döden helt oförmodadt natten till den 8 mars 1911 ändade hans verk- 

 samma lif. 



Hans begrafning — säger en af Bengt Jönssons minnestecknare ^) — 

 blef en sorgehögtid af enastående slag, ej blott universitetsstaten och 

 studentkåren deltogo sälLsynt mangrant, utan från när och fjärran bragte 

 man honom en sista gärd af aktning och tillgifvenhet. Och i den stora 

 skara, som följde honom till den graf på Klo.sters k3'rkogård, som han 

 själf utvalt åt sig, var väl ingen, som kommit i beröring med honom, utan 

 att nu känna det som en rent personlig förlust att ej mera skola möta 

 honom. Någon fiende tror jag knapjjast att han någonsin skaffat sig, 

 hvar och en, som haft att göra med honom, måste komma att sätta 

 värde ])å honom för den flärdfria enkelhet och den oskr3'mtade välvilja 

 som framlyste ur hvarje hans ord och handling. 



') Herman G. Simmons i Botaniska Notiser 1911, p. (jt); denna biograli samt den 

 af B. LiDFOKss författade i Berichte der Deutsfhen Botanischen (lesellschaft, Bd 

 XXIX p. (18), utgöra källorna för ofvanstående minnesord. 



