396 



sande mörkgrön med något upphöjda nerver, äfven i outveckladt 

 tillstånd hårfri; undersidan är blekare grön med svagt utprägladt 

 ådernät, gärna något glaucescent, mot spetsen fmpunkterad och där- 

 städes ofta rodnad; densamma är beklädd med långa, raka, smala, 

 framåt riktade hår, hvilka slutligen kunna till största delen bort- 

 falla. Hufvudnerven, som i likhet med de svagt framträdande sido- 

 nerverna ofta är rodnad, kan i regeln tydligt urskiljas ända fram 

 till bladets spets. 



Hängena terminala med mycket långt utdragna hängeskaft och 

 2 — 4 väl utvecklade hängeblad, korta, breda, mörkt rödbruna hänge- 

 Ijäll, små enkla, trubbiga inre nektarier, glatta ståndarsträngar, kort- 

 skaftade, korthåriga, i äldre tillstånd gärna glabrescerande, vanligen 

 mörkt röd-bruna kapslar med väl utvecklade stift och medelgrofva^ 

 oftast till ungefär halfva sin längd klufna märken. 



Om begreppet Saliv arciica begränsas enligt ofvan angifna beskrif- 

 ning, så är det påtagligt, att arten åtminstone å de af mig besökta 

 delarne af Novaja Semlja jämförelsevis sällan uppträder i oblandadt 

 tillstånd. Detta gäller ock i stort sedt beträffande den S. arctica 

 Pall. från andra arktiska områden, hvilken jag haft tillfälle att un- 

 dersöka. Huruvida denna min personliga erfarenhet af den oblan- 

 dade artens relativa sällsynthet äger allmängiltighet, är ju ovisst; 

 det är emellertid påtagligt, att i herbarierna många såsom S. arctica 

 Pall. godtagna former i sig innesluta elementer äfven af andra ar- 

 ter, framför allt af S. glauca L. och S. reptans Rupr. Den hittills 

 gängse, enligt min mening allt för vidtomfattande begränsningen af 

 S. arctica Pall. har föranledt vissa salikologer (däribland författaren) 

 att antaga ett intimt fylogenetiskt samband mellan S. arctica Pall. 

 och S. glauca L. Detta antagande måste tydligen falla i samma 

 ögonblick, som man enligt här framlagda grunder uppfattar de vis- 

 serligen i talrika orc//ca-former ingående men utanför den genuina 

 artens gränslinjer liggande karaktärerna — ludna resp. med insänkta 

 nerver försedda bladöfversidor, ljusa skärmfjäll, delade nektarier^ 

 korta stift etc. — såsom främmande hybridogena element, lånade 

 af Ä\ glauca L. eller S. reptans Rupr. Det synes mig vara otvifvel- 

 aktigt, att S. arctica Pall. bland de europeiska arterna står närmast 

 S. polaris Wg., med hvilken den visar intim öfverensstämmelse med 

 hänsyn till ett flertal viktiga artkaraktärer såsom hårbeklädnad, blad- 

 form och serratur samt skärmfjäll, nektarier och flertalet andra 

 florala karaktärer. 



Hybrider. Under det att sålunda S. arctica enligt ofvan angifna 



