397 



ii|)j)I'altning i oblandadl lillsland är jämiörelsevis sällsynt på Novaja 

 Seinlja, så finner man däremot härstädes talrika former, som stå 

 den genuina ^S. arcticd myckel nära, men hvilka vid närmare gransk- 

 ning iij)pvisa mer eller mindre utpräglade karaktärer af andra arter 

 särskildl .S. reptans lUipr., S. <jl(uica L., S. polaris Wg. eller kanske 

 någon gång S. taimyrensis Trautv. Dessa formers hybridogena ka- 

 raktär torde vara oomtvistlig. Mycket ofta anträffas här äfven hybrida 

 rtrc//c«-former af mer intermediär natur, såsom Å'. arctica Pall. x rep- 

 i(ins Rupr., S. arctica Pall. x glauca L. och S. arctica Pall. x polaris 

 Wg. Icke sällan ses dessutom a/T/zVa-former, hvilka mer eller 

 mindre påtagligt innefatta tre arter såsom: S. arctica Pall. x reptans 

 Rupr. X S. polaris Wg. (resp. S. arctica Pall. x glaiica L. x S. polaris 

 Wg.), S. arctica Pall. x reptans Rupr. x S. taimyrensis Trautv. samt 

 S. arctica Pall. x glauca L. x reptans Rupr. 



Salix glauca L. 



Sali.v glauca L. är som bekant en art, hvilken i utomordentligt 

 stor utsträckning ingår hybrida föreningar. Enligt min erfarenhet 

 är den genuina S. glauca åtminstone inom Europa i individantal 

 underlägsen sina hybrida former, om man nämligen godtager min 

 såsom jag tror välgrundade uppfattning, att den genuina arten 

 icke äger serratur eller lifligt gröna bladöfversidor, icke äger bruna 

 ulan gula (ljust gulbruna) hängefjäll och äger ytterligt korta 

 resj). icke tydligt utbildade stift. Om man i naturen eller å her- 

 bariemalerial enligt dessa i möjligaste mån förenklade principer 

 granskar en större serie af i habituelt hänseende typiska glaucafor- 

 mer, så skall man öfverraskas af att finna, huru sällsynt den så- 

 lunda begränsade genuina .S. glauca i själfva verket är vid jämfö- 

 relse med dess hybrida former.^) På Novaja Semlja torde den ge- 

 nuina .S. glauca f. n. saknas eller åtminstone vara sällsynt. Vid 

 Malolschkin Shar anträffades dock enstaka individer af S. glauca 

 L., hvilka i hufvudsak fyllde de ofvan skisserade anspråken på den 

 genuina arten, med hvilken de — bortsedt från det af klimatet fram- 

 tvungna krypande växtsättet — till habitus väl öfverensstämde. 

 De äga sålunda fullständigt helbräddade blad, gula, spetsade 

 hängefjäll samt sakna utbildade stift. Deras något glest hårbe- 



') Enligt muntligt meddelande af d:r P. Lackschewitz, den framstående känna 

 ren af Sibiriens salices, skall den enligt ofvan angifna fordringar geniiina S. glauca 

 vara allmän i nordöstra hörnet af Asien. 



