400 



tur och på bladens öfversida upphöjdt ådernät likaledes dokumen- 

 tera sig såsom hybrider af S. herbacea L. De här anförda sakför- 

 hållandena utgöra en viktig länk inom en beviskedja, som talar för, 

 att den oblandade S. polaris äger fullständigt helbräddade blad, och 

 att den serratur, som nästan alltid är till finnandes hos de skandi- 

 naviska polarisformerna, bör tolkas såsom en hybridogen karaktär 

 från i dessa former ingående S. herbacea L. 



Det synes mig därföre naturligast att förklara den på Novaja 

 Semljas po/am-blad stundom utbildade serraturen såsom en relikt- 

 karaktär från S. herbacea L., i full analogi med förhållandet på 

 Spetsbergen, där såsom nämndt denna art numera likaledes saknas, 

 ehuru S. herbacea L. x polaris Wg. ännu lefver kvar i typiska, in- 

 termediära former. Samtliga de /jo/am-former, hvilka F. R. Kjell- 

 MAX under Vegaexpeditionen 1878 — 1879 insamlade från vidt skilda 

 delar af Sibiriens nordkust, synas sakna hvarje spår af serratur. 



Ur denna visserligen allt för ofullständiga sammanställning rörande 

 polarisbladens serratur inom Europas och Asiens nordliga trakter 

 synes det sålunda framgå, att denna karaktär är desto starkare ut- 

 präglad, ju större utsikter det linnes för en (nutida eller fordomtima) 

 sexuell påverkan från S. herbacea L. Visserligen låge det närmare 

 till hands att — om nu serraturen verkligen är en för den genuina 

 S. polaris främmande karaktär — söka dess ursprung från någon 

 bland de på Novaja Semlja eller Waigatsch nu lefvande sågtandade 

 >Sfl//x-arterna. Dessa äro S. taimyrensis Trautv. och S. myrsinites L.; 

 måhända kunna ock hit hänföras vissa former af S. arctica Pall. 

 och S. reptans Rupr. samt S. rotiindifoUa Trautv. Den skenbart 

 mer osökta förklaringen af serraturens ursprung från några af dessa 

 helarter motsäges dock kraftigt däraf, att hos de ifrågavarande såg- 

 tandade /^o/ar/s-formerna inga andra karaktärer af dessa arter kunna 

 uppspåras, hvartill kommer, att S. polaris Wg. till de ifrågavarande 

 arterna påtagligen äger ingen eller åtminstone mycket ringa sexuell 

 affinitet. 



Om det således får anses antagligt, att de meromnämnda såg- 

 tandade po/am-formerna böra betecknas såsom S. herbacea L. x 

 polaris Wg. (f subpolaris), så återstår den frågan huruvida hybriden 

 direkt invandrat från trakter, där den ännu är allmän, eller om 

 den kunnat uppstå på sina nuvarande fyndorter under en föregående 

 period, då S. herbacea L. kan antagas hafva lefvat därstädes. Det 

 sistnämnda alternativet synes mig icke osannolikt i betraktande 

 däraf, att medeltemperaturen för vegetationsperioderna å Novaja 



