419 

 Salix glauca L. x taimyrensis Trautv. (f. subglauca cT, $). 



Vid Matolschkin Slinr anlrälTados på en tuiVig slarräng invid en 

 aflägset belägen Ijällsjö talrika buskar (cT, 9) af i slort sedt öfver- 

 ensstämmande karaktär, hvilka till sin babilus närniasl öfverens- 

 stämde med en krypande och på ölVersidan mer än vanligt grön 

 S. (jlaiica L., men vid närmare undersökning upi)visade ett flertal 

 Iran denna art afvikande egenskaper, hvilka synas mig finna sin 

 sannolikaste förklaring genom alt för dem antaga ett hybridogent 

 ursprung från -S. taimijrensis Trautv. Till följd af sin stora frekvens 

 pa den ofvan angifna lokalen och frånvaron af de båda eventuella 

 moderarterna måsle den ifrågavarande formen tolkas såsom en här- 

 städes själfständig hybridogen art. 



Af S. (jlaiica L. återfinnas i densamma bl. a. de ljusa, grofva gre- 

 narne, bladens form, färg, nervförgrening och hårbeklädnad, de långa, 

 l)ladbärande hängeskaften, de gula— gulbruna, trubbspetsade hänge- 

 fjällen, de stundom klufna nektarierna, de vid ])asen stundom 

 ludna ståndarsträngarne och de uUhåriga kapslarne. Af S. 

 taimijrensis Trautv. har formen lånat det krypande växtsättet, de 

 langa, smala, sågade stiplerna, bladens stundom öfver bladskifvans 

 midt nående serratur samt deras lifligt gröna, ofta glabrescerande 

 öfversidor och stundom utdragna spetsar, de vanligen enkla nekta- 

 rierna, de stundom mörkbruna hängefjällen och de smala, långt ut- 

 dragna stiften. 



Hos enstaka af de ifrågavarande formerna föreligga dessutom, om 

 ock svagt utpräglade, vissa andra karaktärer, som gifva anledning 

 att i dem misstänka inblandning äfven af -S. arctica Pall., såsom i 

 spetsen urnupna blad och ovanligt långt utdragna hängeskaft. Ge- 

 nom denna formgrupp närmar sig den ifrågavarande hybridogena 

 arten intill vissa former af S. arctica Pall. x glaiica L. f. subglauca. 



Salix herbacea L. x polaris Wc. (f. subpolaris cT, 9). 



Vid redogörelse för S. polaris Wg. angåfvos de grunder, som talade 

 för åsikten att S. herbacea L. kan antagas hafva under forntida bli- 

 dare geologiska perioder funnit lämpliga lifsbetingelser pa Novaja 

 Semlja och därvid kunnat inga hybrida föreningar med S. polaris 

 Wg. Intermediära hybrider mellan de båda arterna synas numera, 

 sa vidt man känner, icke förekomma pa ögruppen; däremot har 

 jag på likaledes ofvan angifna grunder tolkat de sågtandade polaris- 



