467 



därföre», såsom en stockholmslärare yllrade, »dessa växlinsamlingar 

 med ovilja». Hvari den d)ii|)are orsaken till denna lidens ovilja 

 mot växtinsamlingen ligger, torde vara svart alt med bestämdhet 

 algöra.^) Från hemmens synpunkt borde det snarare vara godt att 

 vela, alt gossarna hade en nyttig sysselsättning, som på samma 

 gång läte dem vara ute i naturen och stärka sina krafter. 



För att ytterligare bekräfta, att dessa växtinsamlingar ansågos 

 synnerligen tråkiga, berättade samme lärare, att han en gång frå- 

 gade sina ])ojkar: Hvilkel viljen I helst, samla växter eller se på 

 några experiment jag skall göra?» På denna fråga behöfdes intet 

 svar eller rättare: svaret var gifvet, alt de ville hellre se på experi- 

 menten. Svaret var ock föga belysande, enär de båda alternativen 

 beröra olika områden och ha olika uppgifter. Samlandet af växter 

 är en yttring af själfverksamhet, experimentet däremot tjänar att 

 belysa några delar af kursen. Emot nämnda lärares ord skulle 

 jag vilja sätta ett yttrande af en framstående, numera alliden censor, 

 som i maturitetsexamen föreslog lärjungarnas pröfning på allmänna 

 växter och därvid fällde orden: »Först skola vi känna växten, innan 

 vi lära oss någonting om densamma». 



Af intresse är att påminna om hvad som yttras beträffande växt- 

 insamlingen uti metodiska anvisningar till Kungl. Maj :ts nådiga kun- 

 görelse angående undervisningsplan för realskolan af den 9 mars 

 1906. Det heter där sid. 35: »Lärjungarnas växtinsamling är icke 

 mål utan ett medel att bringa dem i beröring med naturen och 

 lata dem vinna säker kännedom om allmännare växter, hvarjämte 

 den, rätt skött, i sin mån kan bidraga till utveckling af deras prak- 

 tiska anlag». 



Lärjungarna må erhålla fritt val i fråga om de insamlade arterna, 

 men böra uppmanas att bland dem söka erhålla vanliga träd och 

 i)uskar och de viktigaste af hos oss odlade växter». Lärjun- 

 garna böra sålunda efter genomgåendet af femte klassen hafva för- 

 värfval en på egen insamling grundad kännedom om åtminstone 

 ett hundratal af sin trakts vanligare och viktigare växtformer.» 



Nu skulle här kunna invändas, att det väl är på samma sätt 

 med lärobok, planscher och experiment, att dessa äro medel för att 



') Uti T. Vestergrkns intressanta uppsats: Vä xtkännedom och biologiundervisning 

 vPedag. Tidskrift 1912 h. 2) anföres med rätta siisom orsak till det pä mänga håll rå- 

 dande underskattandet af floristiken de senaste årtiondenas reaktion mot det ensidiga 

 sysslandet med artkunskapen, som sedan Linxés tid förhärskat både vid universiteten 

 och de allmänna läroverken. 



