469 



höfver den lika väl som organogralen och cylologen; — — lör all 

 nu icke lala om paleonlologi, växlgeografi, syslemalik, som stå i 

 närmasle samhaiui med arlkännedomen. Yllerligare vill jag påminna 

 om dess belydelse för den lillämpade bolaniken (farmaci, landl- 

 l)ruksbotanik elc.) och Töi- del prakliska lilVel i ötVigt.» 



Samlidigl med detta lillhakasällande af arlkunskapen bland en 

 del vetenskapsmän men äfven under senare lider ha inom vissa 

 kretsar rastlösa forskningar bedrifvits på artbeskrifningens område, 

 och särskildl gäller detta botaniken, där de Vries' mutationsteori 

 gett ökad fart al utredandet af arter och former. De mindre lätt 

 urskiljbara formerna eller underarterna ha för botanisten fått större 

 intresse, då det påvisats, alt de för descendensteorien äro af den stör- 

 sta belydelse. Till följd häraf ha, som bekant, de s. k. polymorfa 

 släktena underkastats en fullständig omarbetning, och de utredda 

 formerna ha uppnått ett stort antal. Så räknade t. ex. släktet 

 Hieraciiim uli Wahlenbergs Flora suecica 11 arter, då nu däremot 

 antalet former eller underarter uppgår till flera tusen blott för Sverige. 

 Pa liknande sätt är förhållandet med andra släkten, såsom Taraxa- 

 ciim, Euphrasia, Alchemilla, Rosa, Riibiis m. fl. 



För den icke sakkunnige har framträdandet af detta stora antal 

 arter bland de polymorfa släktena stundom framkallat gyckel och 

 motvilja mot artkunskapen i allmänhet. Om ock stundom sönder- 

 delningen af arter gått väl långt, gäller dock i allmänhet, alt de 

 flesta urskilda formerna äro konstanta. Hvad som nu anförts, visar 

 emellertid, att studiet af olika arter ej är något föråldradt, som skolan 

 har alt laga afstånd ifrån. Å andra sidan är själfklart, att en 

 detaljerad kunskap af polymorfa släktens former ej tillhör skolans 

 område. 



Men ej blott specialarbeten bära vittne om den noggranna forsk- 

 ning, som utförts på artkunskapens område, utan äfven våra dagars 

 fanerogamtloror, som äro afsedda alt tjäna som handböcker, ha 

 erhållit en utförlighet och ett omfång, hvarom man förut ej hade 

 någon aning. Man jämföre t. ex. Kochs Synopsis med senare floror 

 öfver tyska områden. 



Äfven odlingsväxterna ha varit föremål för artbeskrifvande bota- 

 nisters intresse och behandlas med utförlig noggrannhet uti våra 

 dagars florisliska arbeten. För hvarje år ökas såväl trädgårds- 

 mästarnas vetenskapliga sakkunskaper som allmänhetens intresse 

 för i)lanleringar och blomslergrui)per af nya och egendomliga arter. 

 Och detta gäller ej blott städerna utan äfven större samhällen och 



