470 



egendomar på landet. Man gläder sig åt att i våra växthus se nya 

 representanter af varmare länders växtfamiljer, och nyheter på 

 detta område beskrifvas utförligt i våra allmänna tidningar. Att 

 odlingsväxterna såsom lätt åtkomliga i växthus och på kultiverade 

 platser länge lämnat material för anatomiska och växtfysiologiska 

 undersökningar, är för alla bekant. Då artkännedomen af dessa 

 slags växter är en förutsättning för studerandet af andra delar af 

 den botaniska vetenskapen, förefaller det ensidigt att underkänna art- 

 kunskapens betydelse i allmänhet. 



Frän artkunskapens förhållande till den botaniska vetenskapen i 

 allmänhet må vi nu vända oss till dess betydelse som bildnings- 

 medel för ungdomen. Denna artkunskapens betydelse kan sägas 

 ligga däruti, att den bringar ungdomen i kontakt med naturen. 

 Sommarens lediga tid kan ej bättre användas af en skolyngling än 

 för studier af den lefvande naturen och iakttagelser i förening 

 med insamlingar af växter och djur. Dessa sommarens samlingar 

 bli sedan kära påminnelser från soliga sommardagar. Så påminner 

 den eller den växten om den eller den utfärden uti en naturskön trakt. 



Dessa sommarstudier utbilda den egna iakttagelseförmågan, 

 ögats och själens skarpsynthet i förening att på en gång uppfatta 

 det gemensamma och det egendomliga i hvarje lefvande varelse. 

 Härigenom drifva dessa naturstudier skolynglingen till själfverk- 

 samhet, som, rätt bedrifven, motverkar allt mekaniskt pluggläsande^). 

 Redan Elias Fries har uti uppsatsen: Äro naturvetenskaperna något 

 bildningsmedel?^) påvisat den beskrifvande naturalhistoriens be- 

 tydelse i detta afseende. Häraf må följande meddelas: »Redan det 

 enklaste bestämmande af en växt fordrar dubbel uppmärksamhet: 

 först att fatta det i diagnostiken väsentliga och sedan dennas öfver- 

 ensstämmelse med det gifna föremålet; hela vetenskapens byggnad 



är dessutom strängt tillämpad logik» — »Det är mindre för 



naturalhistoriens användande i medicinen än för utbildande af den 

 egna iakttagelseförmågan, hvarpå denna ädla konsts säkra utöfning 

 bejor, som naturalhistorien alltid varit ansedd som en förskola till 

 medicinen, utom den kärlek för naturen hon inplantar. I likhet 

 med allt, som af en inre ädlare naturdrift utvecklas, fordrar utbil- 

 dandet af denna kärlek för naturen väl allvarlig ansträngning, men 

 medför tillika så mycken lefnadsfriskhet, ökad kraft och and- 

 lig helsa, att egentligen endast den tid behöfver därtill användas, 



') Sista punkterna äro omarbetade efter E. Fries. 

 ^) E. Friks, Bot. Utflykter I, sid. 1, 19, 20. 



