471 



som eljest skulle iörspillas på andra nöjen, sinnets nödvändiga 

 hvilostunder. Hvarje lifligare yngling skall alltid, riktigt hänledd 

 i naturalhislorien linna den ädlaste vederkvickelse eller strängare stu- 

 dier». Mången torde här kanske vilja säga: Delta är ju snillrikt 

 uttryckt af Elias Friks, men gäller väl knappast för vår tid, som 

 har en annan syn på naturen. Härpå kan svaras, att bland myc- 

 ket, som i en vetenskap föråldras, linnes annat, som kvarstår som 

 sanning och som sålunda ui)pfattas af hvarje generation, som arbetar 

 i vetenskapens tjänst. Äfven vår tids erfarenhet bekräftar sålunda 

 icke blott, att mången framstående naturforskare efter lärarens an- 

 visning under skoltiden insupit sin första kärlek till naturen genom 

 själfstudier öfver växt- och djurformer, utan äfven att mången, som 

 ■ej kommit i tillfälle till forskningar i vetenskapens tjänst, dock ge- 

 nom sina första naturstudier under skoltiden förskaffat sig en källa 

 till glädje och vederkvickelse, som följt honom hela lifvet igenom. 

 Huru ter sig nu bilden af en skolyngling, som med ifver ägnat 

 .sina somrar åt växternas studium och insamlande? Kanske mer 

 än i andra ämnen komma här kunskaperna hastigare till mognad, 

 grundade på ett material, som af skolgossen kan själfständigt be- 

 handlas. Att så är fallet har jag funnit hos många bland de mera 

 intresserade lärjungar, jag haft vid Karolinska läroverket i Örebro. 

 Efter en tentamen i historia eller något annat minnesämne händer 

 det nog, som jag vet af egen erfarenhet, att så småningom efter en 

 kortare eller längre tid ett och annat och ganska snart betj^dande 

 delar af kursen dunsta bort ur minnet. För en växtkännare där- 

 emot återväckas vid hvarje vår nästan av sig själft minnen af gamla 

 iakttagelser och erfarenheter i naturen. Den bland naturens blom- 

 ster bevandrade skolynglingen befinner sig liksom uti ett rike, där 

 han känner sig hemmastadd framför de flesta. Och med ungdomens 

 A^anliga själföfverskattning tror han sig äga större kunskaper än han 

 har. Ofta kan han fmna växter på nya lokaler, hvilka fynd da 

 uppfylla honom med glädje, på samma gång som han på detta sätt 

 kan göra vetenskapen nytta. Som exempel pä sistnämnda omstän- 

 dighet må följande anföras. En yngling vid Örebro läroverk bru- 

 kade medelst velociped företaga längre botaniska utfärder. Med 

 anledning häraf anmodade jag honom att fara till Södra Närke och 

 sedan ge sig öfver till Lilla Röknen och söka en mossa {Hijp- 

 niim eugijriiiin), som möjligen torde linnas där. Af nämnda mossa 

 fick han med ett exemplar till jämförelse. Vid återkomsten om- 

 talade han, att han trodde sig ha funnit nämnda mossa. Trots åtskil- 



