476 



Hvad som sagts om behandlingen af de insamlade sommarväx- 

 terna och befordrandet af artkunskapen af vilda och odlade växter, 

 kunde sammanfattas däruti, att allt beror på lärarens personlighet 

 och intresse. Denna sak framhälles med rätta af T. Vestergren, 

 då han (s. 62) säger: »H varje lärare borde för sig klargöra det fak- 

 tum, att växtkännedomen har betydelse för hela botanikundervis- 

 ningen. Andra discipliner af botaniken må vara vetenskapligt vik- 

 tigare, växtkännedomen i förening med morfologien är dock förgår- 

 den till dem alla». — — »Den förnämsta metoden (sid. 63) är nog 

 att själf visa sitt intresse samt förstå att ingjuta detsamma hos sina 

 lärjungar». Till dessa behjärtansvärda ord skulle jag vilja tillägga, 

 att det enligt min åsikt vore önskligt, om läraren i någon mån 

 fortfarande idkade studier inom någon grupp af den beskrifvande 

 botaniken. 



Ferieresor, som förr anordnats i botaniskt syfte till Gottland, 

 Öland, Kinnekulle, Omberg etc, ha nog i hög grad befordrat intresset 

 för kännedomen af andra orters flora. De förkortade sommar- 

 ferierna ha emellertid förminskat utsikten till återupptagandet af 

 dylika resor. 



Beträffande de vanliga skolexkursionerna, som ofta inskränka 

 sig till några få timmar, sällan till en hel dag, torde det vara svart 

 att säga något allmängiltigt såväl angående ändamålet som meto- 

 derna för desamma. Här torde vara ett tillfälle för de olika lärar- 

 nas åsikter att göra sig gällande. Den ene vill här för lärjungarna 

 påvisa de lefvande växternas afpassning för olika lifsförhållanden, 

 en annan vill lägga hufvudvikten vid att fästa uppmärksamheten 

 på de olika växtsamhällen, som möta under utfärden, då andra 

 återigen vilja framhålla jordmånens och berggrundens inllytande på 

 växtligheten o. s. v. Mig synes lämpligast att för att under exkur- 

 sionens få timmar vinna något resultat inskränka sig till en hufvud- 

 saklig synpunkt, under det att andra synpunkter liksom i förbi- 

 gående kunna komma i betraktande. Hvad som för mig framställer 

 sig som exkursionens viktigaste ändamål, är att lära lärjungarna 

 se, hvad som växer i naturen. Utan hjälp kunna de ofta ej 

 träffa för dem obekanta växter. Läraren må i sådant fall visa dem 

 ett exemplar af en växt med uppmaning att söka mera däraf. Van- 

 ligen dröjer det ej länge, förrän de komma med den och andra 

 växter och fråga: »Hvad är det här?» Snart är sökandet i gång, 

 och de tälla med hvarandra i sökande. Att intresse ofta ej saknas, 

 framgår däraf, att gossarna fråga hvarandra: »Huru många växter 



