481 



€J mindre iin omkiing dl dussin l)uskar ocli mindre träd al' sälg 

 med galll)ildningar i växlande mängd. De allra llesla af dessa voro 

 cT-exemplar, men älven en del 9 -huskar befunnos förete gallbild- 

 ningar oeli slutligen har också ett llerlal till ceeidier omvandlade 

 vegetativa knoppar insamlats. 



I allt väsentligt likna a^-hängeceeidierna frän Sundbyberg dem 

 från Sigtuna, men ofta äro de icke obetydligt större (det största 

 mätte ej mindre än 12 cm. i omkrets). Till färgen äro de vanligen 

 rent gröna, beroende pä att de omhildade ståndarne oftast äro längre 

 och kraftigare utbildade än a Sigtunaexemplaren, så att hängefjällens 

 mörka spetsar nästan fullständigt döljas af dem (hg. 1: 'A och 4). 

 Vidare synas de i fråga om standarnes deformation variera mera än 

 Sigtuna-exemplaren. Vanligtvis äro de båda innanför hängefjället 

 belägna standarne fullständigt deformerade utan minsta antydan till 

 pollensäckar i sin spets. Våren 1911 hade dessa ståndare i regel 

 det utseende, som fig. 1: 4 visar, alltså mot spetsarne afsmalnande 

 och utan att förete någon flikighet. I år däremot voro de ofta i 

 spetsarne djupt klufna och nedanför spetsarne tydligt llikade (fig. 

 1: 3). Direkta öfvergångar från normala ståndare till fullständigt 

 deformerade har jag ingen gång iakttagit å Sigtuna-exemplaren; a 

 Sundbybergslokalen voro däremot i år dylika öfvergångar ganska 

 vanliga. Somliga ståndare voro starkt förkortade med grön, något 

 bladliknande sträng och i dennes spets en gul knapp af nära nog 

 vanlig form och storlek. Andra ståndare åter företedde nedanför 

 själfva spetsen i hvardera kanten en långsträckt pollensäck, gulgrön 

 till färgen, af abnormt utseende och utan pollen. 



Liksom hos Sigtuna-exemplaren sakna de tva till hvarje blomma 

 hörande standarne nektarier, men i stället uppträda innanför stan- 

 darne elt Ilertal tält gyttrade, egendomhga bildningar, till formen 

 starkt påminnande om de deformerade ståndarne fastän kortare och 

 mindre än dessa (fig. 1: 8 och 4). Hos Sundbyberg-exemplaren voro 

 de 1911 i likhet med de deformerade ståndarne kraftigare utvecklade 

 samt talrikare (ända lill 10 — 12) än hos dem från Sigtuna. Med 

 hänsyn till deras plats innanför ståndarne syntes det i förstone rim- 

 ligt tolka dem som ett slags omhildade nektarier, men säkerligen 

 ha de ingenting gemensamt med dessa organ; redan deras stora 

 antal låter svårligen förena sig med ett dylikt antagande. 



Af 9-hängececidier erhöllos vid Sundbyberg 1911 blott ett mindre 

 antal. Dessa voro emellertid präktigt utbildade, regelbundna till 

 formen, ansenligt stora och med starkt förtjockade hängeaxlar (fig. 



Svensk BdtntiM: Tidskrift ISJV'. 32 



