486 



lysning). Hängets uppsvällda axel inneslöt en stor hålighet — den 

 förmodade Dorgtomus-\ar\ens bostad. Beträffande ståndarne kunde 

 man å ett och samma hänge iakttaga alla möjliga öfvergångar från 

 sådana af nästan normalt utseende till de nyssnämnda bladlika 

 bildningarne. En noggrann undersökning af dessa senare visade, 

 att de, då transformationen var fullständigast genomförd, bestodo 

 af tvenne vid midten längs efter symmetriplanet förenade bladskif- 

 vor; af pollensäckar sågos i dessa fullständigt transformerade stån- 

 darblad intet spår, hvaremot de funnos antydda i andra ståndare, 

 där transformationen varit mindre omfattande, som 4 rum inne- 

 slutande degenererade, i sin utveckling hejdade celler. 



De båda följande åren — 1902 och 1903 — sökte Molliard på 

 samma plats återfinna dessa gallbildningar, men bägge åren utan 

 framgång. Däremot anträffade han förtorkade hängen — såväl 

 9-hängen som o^ -hängen — hvilka visserligen icke företedde någon 

 som hälst hypertroli men icke desto mindre i sitt inre hyste samma 

 larv som c^^-hängena af 1901. Denna upptäckt föranleder Molliard 

 att uttala den meningen, att insektens angrepp i en del fall har till 

 följd, att hänget ödelägges utan att samtidigt visa någon speciell 

 omvandling, i andra fall åter, att det visserligen dödas, men därvid 

 samtidigt undergår en mer eller mindre fullständig hypertrofi. Huru- 

 vida det ena eller andra alternativet äger rum, anser Molliard bero 

 af tidpunkten för insektens angrepp. Sker detta medan hängets 

 väfnader äro tillräckligt unga, förmå de reagera mot angreppet med 

 den påföljd, alt hänget erhåller det ofvan angifna ans vällda och 

 rundade utsendet, i annat fall visa de icke någon reaktion. Molliard 

 erinrar i samband härmed om liera kända fall, där larver af Do- 

 rijtomiis-nrier, bland andra D. tivniatus, angripit hängen af Saliv 

 caprea L. utan att hängena i följd häraf undergått annan förändring 

 än att de torkat och till sist hårdnat, alltså icke alstrat några egent- 

 liga cecidier. Molliard afslutar sin uppsats med den anmärknin- 

 gen, att det är mycket möjligt, att dessa curculionider endast under 

 vissa förutsättningar — afseende tidpunkten för angreppen — kunna 

 framkalla de antydda gallbildningarne i hängena eller med andra 

 ord: man skulle här ha att göra med fakultativa cecidier. 



En jämförelse mellan de ur cT-hängeknopparne framgångna ceci- 

 dierna från Sigtuna samt Sundbyberg och de af Molliard beskrifna 

 ger vid handen, att mellan dem en ganska stor likhet råder. I alla 

 tre fallen föranleder den inne i hängeaxeln lefvande larven till samma 

 axels hj^pertrofi i transversal led (ej i längdriktningen), hvarigenom 



