500 



De ur formeln beräknade värdena kontrollerades med hjälp 

 af Tabell VIII i Alg. Krisch: Barometrische Höhenmessungen 

 und Reduzierungen zum praktischen Gebrauch von Jelineks Tafeln 

 (Wien & Leipzig; A. Hartleben 1907). Skillnaden mellan de på 

 båda dessa vägar erhållna värdena har icke öfverstigil 3 m.; och 

 då observationernas egen noggrannhet icke torde vara större än 

 som motsvarar detta belopp, har jag afrundat de beräknade vär- 

 dena till närmast liggande jämnt femtal meter. 



Mätningarna omfatta trenne omkring Stora Sjöfallet belägna fjäll- 

 sidor, nämligen Allep Kirkaos östra och S3'^döstra sluttning, Nieras' 

 jämte Ebbatjåkkos sydsluttningar samt Juobmotjåkkos nordvästra — 

 västra sluttning. 



I den stora sänkan nedanför och söder om sandstenshällarna, 

 öfver hvilka fallet framgår, har som bekant en ganska stor och 

 vacker tallskog funnit fäste. Grofva timmer hafva tagits därur för 

 uppförande af Stora Sjöfallets turisthydda. Någon kilometer S. om 

 fallet upphör nämnda skog och aflöses af ren björkskog på och 

 under Kirkaobranterna. Tallen återkommer sedan icke på Langas' 

 västra strand förrän öfver en mil längre ned, S. om Saltoluokta och 

 Pietnesluokta i spridda, mindre bestånd. 



På östra stranden af öfre Langas är tallskogen mer utbredd. De 

 starkt omvandlade ändmoräner, som i form af väldiga, tvärsträckta 

 blockholmar och vallar äro belägna nedanför fallet i sjön och 

 äfven bilda stranden af det midt emot liggande landet, bära visser- 

 ligen endast björk. At öster fortsättas de emellertid af ett jämfö- 

 relsevis lågt, kuperadt åslandskap, genomskuret af Vietasjokks dal- 

 gång, och här äro vida sträckor på ömse sidor om älfven klädda 

 med till stor del ren tallskog. Högst uppkilad finner man tallsko- 

 gen på torra åsryggar med solöppet läge, under det att omvändt 

 björkskogen skär ned i tallbältet utefter fuktiga sänkor och raviner. 

 Någon bestämd höjdsiffra för gränsen mellan tall- och björkskogen 

 är därför mycket svår att fastställa, enär gränslinjen får ett af 

 topografien fjetingadt, unduleradt förlopp. Som skogbildande be- 

 fanns tallen på lägre åsar S. om Nieras nå en ungefärlig höjd af 

 480 m. ö. h., och på Juobmos västra sida låg motsvarande nivå 

 omkring 40 m. högre, eller vid c:a 520 m. ö. h. (Några kilometer 

 längre söderut på samma sluttning mot sjön kan sistnämnda siffra 

 måhända uppdrifvas ytterligare med några 10-tal meter). 



På den motsatta (västra) stranden af Langasjaures nordända stry- 

 ker tallskogsgränsen fram på en betydligt lägre nivå, endast något 



