501 



10-tal meler ofvan fallhufviidet, hvars höjd är 415 m. ö. h. Den 

 högsta observerade lokalen för lefvande tall i ett fåtal lågvuxna 

 exemplar var här en 450 m. hög platå mellan Allep Kirkao och 

 stranden. På grund af sitt läge rätt nedanför Kårtjejaure är ifrå- 

 gavarande platå stormpass för de från nordväst kommande fjäll- 

 vindarna, och ofvanstående orienterande siffror kunna därför tjäna 

 till att belysa vindexpositionens stora inflytande på skogsgränser- 

 nas förlopp. 



Allep Kirkao. Går man från turisthyddan västerut, når man efter 

 att ha passerat sandstenströsklarna den branta sluttningen af en 

 ganska mäktig, i sjöbäckenas riktning löpande morän, som är be- 

 klädd med björkskog. Moränryggen bildar nyss omnämnda, storm- 

 sopade platå och framvisar på sin norra del bland björkarna tal- 

 rika förmultnade rester af delvis grofva tallar, men blott 

 en enda lefvande, c:a 4 m. hög tall med förtorkad topp och vid 

 marken vidt utbredda basalgrenar. Inga lefvande eller döda, unga 

 individ iakttogos här bland stubbarna. Ett stycke längre ned mot 

 söder på samma ås syntes dock ett fåtal friska, yngre tallar. Vä- 

 ster om åsen och ungefär tio m. under dess rygg ligger en liten 

 myr med ett par stående tallik och en väldig, nästan alldeles för- 

 multnad tallstubbe, men inga lefvande exemplar af trädet. 



Det är således otvetydigt, att tallen för icke länge sedan lefvat 

 och nått betydliga dimensioner i stormpasset nedom Allep Kirkao, 

 men att den numera i det närmaste är utgången. Anmärkas må, 

 att förändringen näppeligen kan bero på afverkning, enär lokalen 

 är rätt svårtillgänglig bortom den sönderklyftade terrängen och inga 

 flyttningsvägar draga fram på denna sida. Tallskogsgränsen torde 

 därför på lokalen i fråga få antagas för närvarande vara stadd i 

 naturlig nedgång. Den rationella gränsen ligger helt nära den em- 

 piriska, den går nämligen till fallhufvudets höjd (415 m. ö. h.). 



Nieras. Under Nieras-massivets södra sluttning stiger tallskogen 

 till krönet af en omkring 490 m. hög ås och föryngrar sig ännu 

 vid denna höjd, där rika fröträd anträffades. Åsens topp-platå bär 

 dock ingen tall-, endast björkskog, så att den empiriska och den 

 rationella tallskogsgränsen här sammanfalla. Äfven unga träd så- 

 gos vid höjdgränsen; dock voro helt små individ sällsynta. Uppen- 

 barligen är det öfvergången från det varmare och mer skyddade 

 läget i branten till den för vindarna något mer exponerade platån, 



