502 



som vållar tallskogens utbredning på denna plats ett tvärt af- 

 bräck. 



I sammanhängande bestånd synes tallen på Nieras-sluttningen i 

 allmänhet icke öfverskrida nyssnämnda gräns af omkring 490 m., 

 undantagandes på en mot S. framspringande blockkuUe Ö. om det 

 myr- och blockfyllda lågland, som ligger mellan fjällets fot och 

 sjön. Gränsen löper här upp med möjligen ett par 10-tal meter. 

 Den exakta höjden kan jag ej angifva, enär lokalen icke be- 

 söktes. 



Längre västerut sjunker tallskogens gräns under Ebbatjåkko kon- 

 tinuerligt i den mån man närmar sig Kårtjejaure. Den splittras 

 upp till mindre grupper i skyddade lägen och upphör alldeles vid 

 stranden af sjön. Här härskar oblandad björkskog. Under Ebba- 

 tjåkko antecknades en liten grupp af flera stora torrakar på rot 

 jämte en lefvande tall på 455 m. höjd. Enstaka utposter af trädet 

 lefva dock ännu åtminstone 50 m. högre upp i sluttningen på sär- 

 skildt gynnsamma växtplatser. Den högst belägna lefvande tallen 

 här i västra delen af Nieras-massivet anträffades i sällskap med ett 

 annat, torrt individ i en mot söder vettande ravin med synnerligen 

 väl skyddadt och drifvande säckläge på 505 m. höjd ö. h. 



Juobmofjåkko. På lägre åsar med västlig och nordvästlig exposi- 

 tion stiger vacker och växtlig tallskog upp på Juobmotjåkko, tills 

 den utblandas med björk, som slutligen får öfvertaget äfven på ås- 

 ryggarna. I bäckdalar och raviner kryper björkskogen ned mot 

 Langas. Ofvergångsnivån kan på åsarna sättas till ungefär 510 — 

 520 m., intill hvilken höjd tallen föryngrar sig bra. Här upp- 

 hörde trädet att vara beståndbildande på en mot NV stupande sand- 

 stensås, men spridda kraftiga ungträd förekomma nästan ända upp 

 till toppen af åsen. Den öfversta tallens nivå uppmättes till 565 

 m. ö. h., det var ett svagare exemplar med några friska grenar vid 

 toppen samt vid marken. För öfrigt voro alla dessa träd mer eller 

 mindre unga och i full växtkraft. Inga äldre aftynade eller döda 

 träd syntes i närheten. 



De öfversta tallarna på Juobmotjåkko äro dock härmed ingalunda 



nådda. När krönet af ofvan omtalade sandstensås passerats och 



man öfvertvärat björkförande raviner och sluttningar, där tallen 



alldeles saknas, kommer man upp på fjällets skiffersluttningar där 



en utmärkt vacker Z)n/as-flora slagit sig ned (2)^). I detta bälte 



*) De i det citerade arbetet angifna, approximativa höjdmåtten böra utbytas mot 

 de exakta siffror, som meddelas i föreliggande uppsats. 



