563 



ännu mera för någon tid utan att taga skada. Men de nyix fram- 

 växande bladen skadas i Maj redan af mycket lindrig frost. Träd 

 och buskar äro äfven mycket ömtåligare för frost och temperatur- 

 växlingar, sedan de på våren börjat sin lifsverksamhet. Det är en 

 egendomlighet för protoplasman, att hon är ömtåligare för nämnda 

 omlagringar, då temperaturen någon tid varit jämförelsevis hög. 

 Men om temperaturen blir lägre såsom på hösten, så undergår hon 

 en sådan förändring, att hon under vinterdvalan är långt frosthär- 

 digare än under sommaren. Denna olikhet i protoplasmans för- 

 måga att tåla en inre omlagring af sina smådelar, kan pröfvas på 

 ett mycket enklare sätt än genom frysning. 



Om en lefvande växtdel neddoppas i vatten, hvari något ämne 

 blifvit löst, som ej förmår intränga i protoplasman, t. ex. rörsocker, 

 så åstadkommer en sådan lösning genom det osmotiska tryck den 

 utöfvar, att vatten uttränger ur cellerna alldeles som vid frysning, 

 hvarvid protoplasmalagret drager sig tillsamman och blir tjockare. 

 För en sådan undersökning lämpar sig en maskrosstängel synner- 

 ligen väl. Om ett ytligt cellager af denna inlägges i mikroskopet 

 för observation af enskilda celler och behandlas med olika starka 

 sockerlösningar, så skall man finna, att resultatet blir mycket olika 

 allt efter årstiden. Intages den till undersökning på senhösten, kan 

 mycket vatten utdragas ur cellerna utan att protoplasman dör, om 

 blott koncentrationen i den omgifvande sockerlösningen ökar lång- 

 samt. Det kan då vara möjligt att öka koncentrationen högst be- 

 tydligt (ända till 2 å 3 grammolekyler på litern) utan att protoplas- 

 man tar skada. Man skall vid en sådan undersökning äfven finna, 

 att protoplasman är långt ömtåligare, då hon efter en vattenutdrag- 

 ning skall bringas att återtaga sin ursprungliga form. Och ju mera 

 vatten, som utdragits, desto svårare är det att få henne att utvidga 

 sig utan att taga så svår skada, att hon dör. Först förstöras då de 

 yttre delarne, så att de insläppa sockret, hvarefter hon så små- 

 ningom totalt förlorar det utseende, som utmärker den lefvande, 

 och kan ej längre påverkas som förut medelst förändring i socker- 

 lösningens koncentration. Man kan däraf draga den slutsatsen, att 

 protoplasman är ömtåligare för ett upj)tinande än för en frysning, 

 och att hon vid stark frysning mycket väl kan vara vid lif, men 

 att hon likväl dör vid upptinandet; detta ma försiggå huru lång- 

 samt som helst. Om man sommartid gör en liknande undersök- 

 ning af maskrosslängeln, skall man finna, att det visserligen går 

 tämligen lätt för sig att framkalla plasmolys, men att protoplasman 



