564 



dör redan, då hon drifvits etl jämförelsevis kort stycke från cellens 

 ändar, äfven om man ökar rörsockerlösningens koncentration så 

 långsamt, som det är möjligt. 



I stället för rörsocker kan naturligtvis äfven ett neutralt salt 

 t. ex. kaliumnitrat användas. Detta diffunderar mycket hastigare 

 genom cellväggarne än rörsockret, men så intränger det också, om 

 ock mycket långsamt, i protoplasman. I svagare lösningar åstad- 

 kommer det, som hekant, till följd af sin dissociation ett starkare 

 osmotiskt tryck än en ekvimolekjdär lösning af rörsocker. Men 

 ökas koncentrationen hos dem båda, bli de isotoniska vid 1,6 mol 

 på 1 liter vatten, hvarefter slutligen 2 mol rörsocker på 1 1. vatten 

 gör samma verkan som 3 mol kaliumnitrat. Och likväl är dennas 

 dissociationsgrad beräknad ur lösningens molekylära förmåga att 

 leda elektricitet) ännu vid så stark koncentration 0,4689. Enligt 

 mina för några år sedan utförda undersökningar häröfver, som jag 

 framdeles i annat sammanhang skall lämna redogörelse för, mot- 

 svara dessa lösningar hvarandra isotoniskt på följande sätt, om 

 deras koncentration uttryckes i mol på 1 1. vatten: 



0,10 0,50 1,00 1,50 2,00 2,50 3,00 mol kaliumnitrat 

 är isotoniskt med 0,i6 0,73 l,i9 1,53 1,77 l,9i 2,o2 mol rörsocker; eller 

 om koncentrationen uttryckes i gram på 1 1. vatten: 



10,10 50,50 101,00 151,50 202,00 252,5o 303,oo gr. KNO3 isoton. med 

 54,72 249,06 406,98 523,26 605,34 653,22 690,84 gr. rörsocker. 



Vid c. 20" C. utgör 3 mol KNO3 på 1 1. vatten en mättad lös- 

 ning, hvars osmotiska tr} ek enligt beräkning (om hänsyn tages blott 

 till antalet molekyler och ioner) uppgår till något öfver 100 atmos- 

 färer. Samma verkan har 2 mol rörsocker på 1 liter vatten. Då 

 jag, som synes, icke angifvit koncentrationen i mol på 1 liter af 

 lösningen utan på 1 1. af lösningsmedlet, kan ej den invändningen 

 göras, att det osmotiska trycket är högre än det efter molekylan- 

 talet beräknade, emedan 1 1. af lösningen innehåller desto mindre 

 mängd af lösningsmedlet, ju större det lösta ämnets molekyler äro 

 och ju starkare koncentrationen är. Att en rörsockerlösning ut- 

 öfvar ett betydligt högre osmotiskt tryck än det efter molekylantalet 

 beräknade har äfven Berkeley och Hartley visat (1904). Enligt 

 deras undersökningar åstadkommer t. ex. 420 gr. rörsocker på litern 

 ett osmotiskt tryck af 43 atm. i stället för 29,2. En lösnings osmo- 

 tiska tryck är sålunda beroende icke blott af dess molek5'lära kon- 

 centration utan äfven af dess specifika vikt (Höber, Physik. Chemie 



