566 



hända ämnen såsom sockerarter, salter och syror, hvarföre dess 

 fryspunkt Hgger mer eller mindre under O". Vattnet i den omgif- 

 vande protoplasman innehåller äfven en del ämnen i lösning till så 

 stor mängd, att dess fryspunkt blir densamma som för cellsaften i 

 samma cell. I en växt kan därföre vattnet icke öfvergå till is, förr 

 än temperaturen gått ned under fryspunkten för cellsaften. Ju star- 

 kare lösning denna utgör, desto mera måste temperaturen sjunka, 

 för att frj^sning skall inträda. Ett moget och sockerrikt äpple 

 fryser vid en lägre temperatur, än ett som är omoget och fat- 

 tigt på socker. Vid undersökning af ett par äpplen efter den 

 varma och solrika sommaren 1911 fann jag, att deras fryspunkt 

 låg ungefär vid — 3^ C. Lösningens osmotiska tryck inom dem 

 utgjorde alltså ungefär 36 atmosfärer. 



Men de vattenlösliga ämnena inom cellen sätta äfven en gräns 

 för frysningen, och därmed äfven för omlagringen af protoplasmans 

 smådelar. Isen som bildas mellan cellerna, utgöres af rent vatten. 

 I samma mån som detta utdrages ur cellerna för isbildningen, ökas 

 koncentrationen hos det kvarvarande. När cellsaften blifvit så kon- 

 centrerad, att dess fryspunkt sänkts till omgifningens temperatur, 

 afstannar frysningen, och protoplasman är skyddad mot ytterligare 

 omlagring af sina smådelar. Om inom cellerna finnas ämnen upp- 

 lagrade, som icke äro lösta i vattnet, såsom stärkelse eller olja, så 

 ökas tydligtvis koncentrationen hastigare under frysningen och denna 

 afstannar förr, än da samma celler äro fattiga på sådana upplags- 

 ämnen. Ty antag, att en cell innehåller olösta beståndsdelar till 

 ^6 af sin inre volym, och denna vid frysning minskas med Vis, så 

 har därigenom åstadkommits en fördubbling af koncentrationen hos 

 dess cellsaft (bortsedt från ändringar i salternas dissociationsgrad). 

 Men hade innehållet i samma cell blott till Va bestått af olösta be- 

 ståndsdelar, och dess fryspunkt före frysningen varit densamma, så 

 hade cellsaften icke natt den koncentration, som i föregående fall 

 hindrade fortsatt frysning, förr än volymen minskat med Vs, d. v. s. 

 efter 4 gånger så stark volymförminskning som i förra fallet. Upp- 

 lagring af såväl vattenlösliga som olösliga ämnen i cellerna under 

 sommaren är alltså ett verksamt medel att skydda deras proto- 

 plasma mot frostskada, uppkommen genom för stark isbildning. 



Detta skydd mot frostskada genom upplagring af lösliga och olös- 

 liga beståndsdelar i cellerna kan efterät ganska afsevärdt förstärkas 

 genom vissa kemiska omsättningar hos upplagsmaterialet. Vid 

 iemperatur omkring 0*^ ökas sockerhalten pa bekostnad af stärkelsen, 



