57 a 



hos luftalgerna iinnas någon kolloid mellan proloplasman och mem- 

 l)ranen, som genom sin svallning äfven trycker på denna, har jag 

 med tydlig plasmolys menat så stort mellanrum mellan protoplas- 

 man och memhranen, att denna icke längre är utspänd, d. v. s. 

 icke sammandrager sig vidare, när starkare lösning användes. Jag 

 hör kanske tillägga, att proloplasmans hudskikt hos nämnda alg, 

 när den är fullt lifskraftig och icke varit innesluten i någon lafhal, 

 är så ogenomträngligt för en starkare salpeterlösning, att plasmoly- 

 sen icke går tillhaka, äfven om algen får ligga i lösningen till föl- 

 jande dag. Efter denna utflykt på sidan om själfva ämnet återstår 

 ej mycket att tillägga rörande frågan om frosthärdigheten. 



Är ett träd ömtåligt för frost, kunna icke hlott alla årsskott utan 

 äfven äldre delar förfrysa, hvarefter nya skott framväxa ur s. k. 

 sofvande knoppar på äldre grenar, som ännu äro friska. Ej sällan 

 inträflar äfven, att blott begränsade partier af stammens omkrets 

 hlifva frostskadade hos eljest tämligen frosthärdigt utbildade träd. 

 Vanligt är, att på så sätt dödade jiartier vetta åt söder eller öster. 

 De hafva då uppstått därigenom, att den starkt frusna stammen 

 träffats af solen och för hastigt upptinat inom den belysta delen. 

 Så kallade frostsprickor, som i radiens riktning klyfva stammen, 

 uppstå däremot icke på grund af dålig frosthärdighet, utan till följd 

 af stammens starkare sammandragning i tangentens riktning än i 

 radiens vid stark köld alldeles som vid uttorkning. De uppstå icke 

 heller förr, än stammen nått en ganska betydande tjocklek. 



BotanisJxCt laboratoriet vid Alnarps Landtbriiksinstitid 

 i september 191 2. 



