hysa en annan mening än Lloyd. I regel halva de af Hollös 

 och Lloyd lämnade l)eskrifningarna och afhildningarna varit till- 

 räckliga för att tillåta mig att komma till deliniliva resultat i be- 

 stämningarna. Bloll i tva fall har jag för säkerhets skull ansett 

 mig böra rådfråga Hollös, som välvilligt beriktigat min upp- 

 ta t Ining. 



Mitt material härleder sig till väsentlig del Iran de botaniska 

 museerna i Upsala och Lund samt från samlingarna vid Stock- 

 holms högskola. Jag ber därför att till prefekterna vid nämnda 

 institutioner få frambära mitt tack för den beredvillighet, hvarmed 

 materialet ställts till mitt förfogande. Äfven från ett flertal privat- 

 personer har jag erhållit större eller mindre bidrag. I särskild tack- 

 samhetsskuld slår jag härför hos doktor K. Hedbom, redaktör W. 

 BuLOw, lil. kand. L. Romell och kand. K. Floderus. Slutligen måste 

 jag äfven uttrycka min stora tacksamhet till jur. stud. (i. Hedbom 

 för den hjälp han lämnat mig med fotograferingen af Gerts/e/--arterna.. 



Släktet Geaster innefattar alla de svampar, som på svenska gå 

 under namn af jordstjärnor. Någon vidlyftig släktdiagnos torde det 

 därför vara onödigt att här meddela. Jag inskränker mig sålunda 

 blott till att i korthet redogöra för svamparnes inre byggnad och 

 för den här i beskrifningarna använda terminologien. 



Inom fruktkroppen kunna två väl skilda lager urskiljas, ett yttre 

 exoperidium, och ett inre, endoperidium. Den omogna fruktkroppen 

 är till en början klotrund, mera sällan upptill utdragen i en spets. 

 Vid mognaden brister exoperidiet stjärnlikt i ett antal llikar (4 — liera),, 

 under det att det samtidigt i sin helhet undergår en mer eller mindre 

 fullständig omkrängning. Till följd häraf lyftes det inre klotrunda 

 på exoperidiets midt med ett kortare eller längre skaft fastade endo- 

 l)eridiet i höjden. På endoperidiets spets befinner sig en hos skilda 

 arter på olika sätt markerad mynning för sporernas spridning. 



Exoperidiet består af tre skikt; ytterst klädes det af ett löst my- 

 celielager, cuticulan, som hos vissa arter {G. coronatiis Scha?iT.] 

 Schroet.) vid mognaden och omkrängningen lossnar och kvarsitter 

 pa substratet; innanför beiinner sig det s. k. fibrösa skiktet, som 

 till sin konsistens är fast, ofta läderartadt; innerst är exoperidiet 

 försedt med ett köttigt lager. Pa färska, nyss mognade exemplar^ 

 är detta kraftigt utveckladt, men till följd af sin konsistens torkar 



