580 



1891 (leg. A. A. Lindström in herb. J. Vleugel), Äs (A. von Post), 

 Östergötland, Vist s:n i gammal barrblandskog 1905 (Gunnar Fries) 

 samt Skåne, Liarum(?) (W. Bulow). — Uppgifves i Summa vegeta- 

 bilium Scandinavise såsom iakttagen vid Upsala. 



G. triplex Jungh. 



JuNGHUHN, Nova gen. et sp. plant, florse Javanicse. Tijdschr. voor 

 Nat. Gesch. D. VII, St. III, p. 887. 1840. — Lloyd, The Geastrse, 

 p. 25 — 27, fig. 47 — 49. 1902. — Hollös, Die Gasteromyceten Ungains, 

 p. 73, tab. XI, fig. 1—6, tab. XXIX, fig. 17. 1904. 



Ung fruktkropp klotformig, men i toppen utdragen till en 

 tydlig spets. I moget tillstånd är exoperidiet mer eller mindre 

 djupt deladt i 4 — 7 spetsiga flikar, som hafva benägenhet att rulla 

 in sig bakåt. Det köttiga skiktet är kraftigt utveckladt och lossnar 

 redan tidigt från det fibrösa skiktet bildande af sina inre delar en 

 skål, i hvilken det oskaftade endoperidiet med basen sitter ned- 

 sänkt. Endoperidium gråaktigt, slätt med ej skarpt afsatt munfält 

 eller peristom men med en trubbig munpapill. Capillitietrådar 

 ljusbruna, 6 — 7 ^ i genomskärning. Sporer klotrunda, vårtiga, ljus- 

 bruna, 4.5 — 5.5 (x i diameter. 



G. triplex Jungh. är en af de största arterna inom släktet; endo- 

 peridiet varierar mellan 1.5 — 3.5 cm. i diam., exoperidiet (utbredt) 

 mellan 6 — 12 cm. Omedelbart före exoperidiets söndersprängande 

 belöper sig den unga fruktkroppen i genomskärning till c:a 3 cm. 



Ifrågavarande art har varit rätt omstridd. Den sammanblandas 

 lätt med G. fimbriatiis Fr. (jfr. De Toni i Saccardos Sylloge p. 75), 

 från hvilken den dock skiljer sig genom sin storlek, sin af det 

 köttiga lagret bildade skål, sin egendomliga form i outslaget tillstånd 

 samt genom sina jämförelsevis stora och knottriga sporer. 

 Står i sistnämnda hänseende närmast G. riifescens Pers. och G. lim- 

 batus Fr., från hvilka den dock genom öfriga karaktärer väl skiljer sig. 



G. triplex Jungh. synes till sin utbredning inom Sverige vara ut- 

 prägladt sydlig. Från följande lokaler hafva exemplar kommit mig 

 tillhanda: Gottland, Lummelunda (K. Hedbom 1889) samt Eskelhems 

 s:n i barrblandskog (A. Hannerz 1911); Skåne, Klågerup (W. Bulow). 



Alla från Sverige iakttagna exemplar hafva varit mer eller mindre 

 gamla och af väder och vind angripna; ett enda, i Skåne insam- 

 ladt, var dock mycket ungt och ej fullständigt utslaget. På detta 

 var exoperidiets näbblika förlängning i spetsen tydligt framträdande. 



