584 



arterna. Genom den nedhängande, från skaftet fullständigt fria 

 kragen samt äfven genom endoperidiets mjöliga öfverdrag är G. 

 Bryantii Berk. så väl karaktäriserad, att en felbestämning aldrig 

 bör kunna komma i fråga. 



I södra och mellersta Europa synes denna art vara rätt allmän, 

 under det att jag från Sverige blott känner den från Upland, Upsala- 

 trakten flerstädes (Th. M. och Th. C. E. Fries o. a.), Knifsta (R. Sernan- 

 der), Stockholm, Tomteboda (L. Romell), Roslagen, Vigelsbo grufvor(G. 

 A. Fröman), Söderm. Äs (A. v. Post) samt Skåne, Skäralid (W. Bulow). 



Q. pectinatus Pers. 



Persoon, Synopsis methodica fungorum, p. 132. 1801. — Lloyd, 

 The Geastr^e, p. 15, 16, fig. 19—22, p. 41. 1902. — Hollös, Die 

 Gasteromyceten Ungarns, p. 55, tab. VIII, fig. 1 — 7, tab. XXIX, fig. 

 16. 1904. — G. tenuipes Berkeley, Journ. Bot. VII, p. 576. 1848. 



— G. calyculatus Fuckel, Symb. myc, p. 37. 1869 p. p. 



Ung fruktkropp klotrund. Exoperidium hvalflikt omkrängdt, till 

 midten deladt i 8 — 10 flikar. Köttiga skiktet med tiden försvin- 

 nande. Fibrösa skiktet hvitaktigt — smutsbrunt, läderartadt och syn- 

 nerligen resistent. Endoperidium klotrundt, mörkbrunt — mörkt, i 

 färskt tillstånd mer eller mindre pruinöst, långt skaftadt, nedtill 

 oftast strieradt eller reffladt med fårorna sammanlöpande mot skaf- 

 tets vidfästningspunkt. Peristomfält skarpt afsatt. Peristom långt, 

 tublikt utdraget, tydligt fåradt. Capillitium brunt, 4 — 6 fi i diam. 

 Sporer bruna, klotrunda, starkt knottriga, 4—6 jj, i diam. 



Vanligen stor art, men äfven mycket små former förekomma, ehuru 

 sällsynt. Endoperidium 1 — 3 cm., exoperidium (utbredt) 3 — 14 cm, 

 i diam. Peristom 3 — 7 mm. högt. — Skaftet är vanligen i förhållande 

 till sin längd smalt; oftast är det från två sidor tydligt tillplattadt. 



— En dvärgform, till storleken öfverensstämmande med G. nanus 

 Pers., men f. ö. fullständigt lik hufvudformen, uppträder sparsamt 

 i barrskogarne kring Upsala. Huruvida öfvergångsformer till denna 

 förekomma, kan jag ännu ej afgöra, förrän rikligare material insamlats. 



Inom södra och mellersta Sverige uppträder G. pectinatus Pers. 

 ej sällsynt, föredragande barrskog framför löfskog. Följande fynd- 

 orter äro mig bekanta: Jämtland, Frösön (G. Andersson), Medelpad,. 

 Sundsvall (F. Lönnkvist), Upland, Upsala-trakten flerstädes (Th. M, 

 Fries o. a.), Knifsta (Sernander), Västmanland, Sala (E. P. Fries 1850),. 

 Värmland, Karlskoga (C. Reuterman), Nerike, Axbergs prästgård 



