Svensk Botanisk Tidskrift. 1912. Bd 6, h. 3. 



TILL FRÅGAN OM ROSORNAS BEFRUKTNING 



AF 



L. P. REINHOLD MATSSON 



INLEDNING. 



Vid mitt arbete med utredandet af de spontana /?osrt-formerna 

 har jag gifvetvis äfven måst ägna uppmärksamhet åt rosornas be- 

 fruktning och anställa en del iakttagelser och försök i fråga därom. 

 Då jag här går att framlägga resultatet af dessa studier, får jag 

 från början betona, att det varit från systematisk synpunkt, som 

 min undersökning verkställts samt att den begränsats till former af 

 grupperna Villosce och Canimv. 



Redan länge har man haft reda på, att atrofi i stor omfattning 

 förekommer hos de ifrågavarande /?osrt-formernas pollen. Focke 

 är, så vidt jag vet, den förste som påpekat detta förhållande, näm- 

 ligen i: Die Pflanzenmischlinge LS81; och det har därefter blifvit 

 närmare undersökt af Crépin, h vilken 1889 lämnar en redogörelse 

 härför (5). I de af honom undersökta fallen angifves antalet väl 

 utbildade pollenkorn till ^/s ä Vs och att ^3 är vanligast. Senare 

 hafva Parmentier (16) och Schwertschlager (19) m. fl. gjort 

 iakttagelser öfver samma företeelse med liknande resultat. Schwert- 

 schlager säger sig dock hafva fått c. 50 ä 60 ^'o godt pollen, men 

 medgifver, att han för sin undersökning valt efter de bäst utveck- 

 lade ståndarknapparna. Till så pass godt resultat som dessa for- 

 skare har jag likväl icke kunnat komma. Att sätta ett bestämdl 

 medeltal finner jag emellertid mycket svårt, då de icke fullt utbil- 

 dade kornen ofta äro hopklibbade och omöjliga att räkna. Rosen- 



