647 



högst hos mossens, minst hos kärrets arter. Sättes surhetsgraden 

 till 100 hos S. riihdlnm, så var den hos medium 86,7, hos S. Gir- 

 (jcnsohnii (skogsform) 65,8 och hos S. plahjphijllum (kärrart) 50. 



Som ofvan visats voro hvitmossorna särskildt känsliga lör baser, 

 föga för neutrala salter. Det var således påtagligt, att neutralise- 

 ringen af sphagnum-syran» syntes skada växten. Kullurförsök gjordes 

 därför i deslilleradt vatten, i vatten försatt med kalk, så att halfva 

 eller hela halten syra neutraliserades eller kalk fanns i öfverskott. 

 Af försöken framgick, att högmossarterna dogo, när syran neutrali- 

 serades, kärrarlerna däremot icke. Någon kalksky en de egen- 

 ska}) i egentlig mening finnes icke hos h vitmossor, men väl 

 en känslighet mot a 1 k a 1 i s k a s u t) s t a n s e r i a 1 1 m ä n h e t, g e n o m 

 h vilka den i plantan befintliga syran neutraliseras. Denna 

 syra spelar en stor roll i vissa arters lifsprocesser. Enligt Pauls 

 åsikt har syran sin största betydelse för högmossarterna, h vilka 

 för fyllande af sitt behof af mineralämnen äro hänvisade till upp- 

 samling ur luftens kosmiska stoft. Syran omsätter detta stoft i för 

 växten löslig och upptagbar form. 



Sådan är för närvarande frågans läge. Genom Pauls undersök- 

 ningar hafva vi fått förklaringen till de förut divergerande resultaten 

 hos olika forskare och äfven fått en fingervisning om möjligheten 

 att bekämpa hvitmossorna med vissa mineralsalter. Emellertid har 

 Paul endast undersökt hvitmossornas lifsvillkor i saltlösningar och 

 resultaten skulle möjligen kunna tillämpas, om man flitigt öfver- 

 vattnade Sphagnnm-fähen med starka lösningar. 



Ett vida bekvämare sätt vore att öfverströ hvitmossorna med pul- 

 veriserade salter, då operationen kan ske en gång för alla. De af 

 Paul pröfvade ämnena äro dock af föga betydelse för kulturväx- 

 terna. Emellertid föras i handeln åtskilliga s. k. konstgjorda göd- 

 ningsämnen, hvilka äro nödvändiga för rationellt bedrifvet jordbruk 

 på torfjord. Flera af dessa äro basiska såsom kalken och tomas- 

 fosfatet, andra sura, t. ex. superfosfatet, där dock fosforsyran bör 

 enligt Pauls utsago vara skadlig för hvitmossorna. 



Dessa ämnen beslöt jag nu använda till några experiment å hvit- 

 mossor, och skulle de därvid användas i de kvantiteter, som man 

 funnit vara lämpliga för kulturväxter och gräs. I vårt land hafva 

 redan försök utförts i praktiken alt fördrifva hvitmossor med målen 



